Класний керівник — організатор виховної роботи в класі
Класного керівника призначає директор школи з найдосвідченіших та найавторитетніших учителів. На класного керівника покладається відповідальність за організацію життя дітей, формування та виховання колективу, за стан навчально-виховної роботи в класі. Як вихователь учнів він дбає про їхній всебічний розвиток, про виховання у них працьовитості, колективізму,   про підвищення якості знань та зміцнення дисципліни й порядку в класі. Усю цю роботу він проводить як офіційна, службова особа. Він несе відповідальність перед керівництвом школи та органами народної освіти за ідейно-політичну спрямованість, за зміст та організацію виховної роботи в дорученому йому класі.
Основні обов'язки класного керівника сформульовано в Статуті середньої загальноосвітньої школи. У його діяльності поєднуються ідейно-виховні, організаторські та адміністративні функції. Лише за умови органічної єдності та правильного поєднання усіх цих функцій можна забезпечити успішне здійснення складних і відповідальних виховних завдань.
Провідними в діяльності класного керівника е ідейно-виховіні функції. Працюючи впродовж ряду років з постійним складом учнів, він має змогу поєднати зусилля, спрямовані на згуртування і виховання класного колективу, з вдумливим індивідуальним підходом до кожного учня. Та хоч класний керівник і є головним вихователем учнів, він веде виховну роботу не сам, а разом з усім педагогічним колективом, піонерською та комсомольською організаціями, позашкільними закладами, сім’єю та громадськістю. Координація всієї цієї різноманітної діяльності, надання їй організаційної єдності, підпорядкування загальному планові багато в чому залежать від організаторських функцій класного керівника. Підвищенню авторитету та успішному виконанню ідейно-виховних функцій сприяють адміністративні права класного керівника щодо учнів.
Основна функція класного керівника — виховання учнів і згуртування їх у дружний колектив. Його увагу привертають питання навчальної роботи, підвищення рівня знань. Але до їх розв'язання він підходить передусім як вихователь. Класний керівник допомагає вчителям у підвищенні якості навчання, діючи головним чином засобами виховання (виховання свідомого і відповідального ставлення до навчальних обов'язків, організація взаємодопомоги у навчанні, привчання до додержання шкільного режиму тощо).
У кожному класі працює певний колектив учителів, який повинен керуватися єдиними вимогами до учнів, здійснювати індивідуальний підхід до них. Організатором і душею цього колективу виступає, як правило, класний керівник. Він вивчає особливості навчально-виховної роботи вчителів, ознайомлюється з їхніми вимогами та взаєминами з учнями, обмінюється думками щодо поведінки окремих учнів, щодо методів впливу на них. Об'єднання та спрямування виховної діяльності вчителів — його найважливіше завдання.
Класний керівник — член педагогічного колективу і педагогічної ради. Усю організаторську та виховну роботу він проводить не один, а під керівництвом директора школи та його заступників, у тісному контакті з іншими учителями. На нарадах учителів погоджуються питання організації виховної роботи, що проводиться на уроках і в позанавчальний час.
У своїй роботі класний керівник спирається на  організацію. Він допомагає учням  повніше використовувати їхні виховні можливості, подає їм допомогу в плануванні та проведенні виховної роботи.
Класний керівник більше, ніж інші вчителі, спілкується з учнями. Його спілкування з ними не припиняється із дзвінком. Він і після уроків виступає в ролі організатора життя та діяльності класного колективу. Успіх його виховної діяльності багато в чому залежить від тісної співдружності з батьками. Це дає змогу забезпечити єдність шкільного та сімейного виховання. 
Виховна діяльність класного керівника не обмежується рамками школи. Він підтримує тісний зв'язок не тільки з сім'єю, а й з підприємствами, колгоспами, радгоспами, установами, які шефствують над школою, допомагає в організації виховання учнів за місцем їх проживання, у подоланні бездоглядності школярів, що залишаються після шкільних занять без нагляду старших.
Виховні функції класного керівника широкі й багатогранні. Проте не слід вимагати від нього того, що повинна робити адміністрація школи.
Директор школи подає велику допомогу класним керівникам. Він керує роботою методичного об'єднання класних керівників, створює необхідні умови для підвищення їхньої кваліфікації та педагогічної майстерності. Директор затверджує плани їхньої роботи і здійснює контроль за її ходом і результатами. Спрямовуючи роботу учнівського самоврядування, директор школи добивається необхідної взаємодії між загальношкільними та класними органами самоврядування, між класними керівниками і педагогами, відповідальними за окремі ділянки виховної роботи в масштабі всієї школи. Він допомагає у пропаганді педагогічних знань серед батьків учнів 1 бере в ній безпосередню участь. Спрямовуючи роботу батьківського комітету, директор подає класним керівникам необхідну допомогу в організації діяльності активу батьків за класами. Разом з лікарем та іншими медичними працівниками і своїм помічником по господарській частині директор школи створює необхідні умови для забезпечення санітарно-гігієнічного режиму в класних кімнатах або в закріплених за класами навчальних кабінетах. Розпорядження директора як єдиноначальника, безперечно, обов'язкові для класних керівників, їх можуть скасувати лише районні або міські відділи народної освіти. Встановлюючи відповідно до Статуту школи та правил внутрішнього розпорядку коло обов'язків для класних керівників, директор намагається не допустити перевантаження їх різними дорученнями.
Відомо, що особистість школяра формується насамперед у первинному колективі — в класі,  гуртку. Проте виховний процес не обмежується рамками класу. Великий вплив на особистість справляє загальношкільний колектив з його традиціями та суспільне корисними справами. У ньому взаємодіють учні різного віку, здійснюється наступність у їхній діяльності. Тому класний керівник прагне залучати своїх вихованців до загальношкільних справ. Він сприяє включенню їх у загальношкільний актив, у діяльнісгь органів учнівського самоврядування. Серйозну методичну допомогу класним керівникам подає організатор позакласної та позашкільної виховної роботи. Він інструктує їх з питань виховання учнів у процесі позанавчальної суспільно-політичної та суспільно-корисної діяльності. Як відзначаєтьсяв методичному листі «Про організатора позакласної та позашкільної виховної роботи», він через класних керівників залучає колективи класів до суспільне корисних справ, які здійснює школа. Це досягається за допомогою добре налагодженої інформації про всі заплановані загальношкільні заходи. Разом з класними керівниками, з допомогою учнівського активу організатор налагоджує різну позакласну та позашкільну роботу, подає класним керівникам та активу необхідну методичну допомогу в організації виховної роботи в класах. Організатор скеровує роботу класних керівників, пов'язану з використанням позашкільних виховних закладів та громадськості для розвитку всебічних творчих здібностей та організації їхнього дозвілля,
Відповідальність класного керівника за стан навчально-виховної роботи в класі велика, але не можна знімати цю відповідальність і з інших учителів. Кожен  учитель відповідає за якість виховання та навчання, за стан дисципліни. Він не може лишатися байдужим до недбалих і недисциплінованих школярів. Тому в Статуті середньої загальноосвітньої школи не випадково підкреслено, що класний керівник веде роботу з учнями у тісному співробітництві з іншими учителями, з піонерським загоном та комсомольською організацією.
Успіх виховної діяльності класного керівника великою мірою залежить від правильних взаємин з учителями, які працюють у його класі. У Статуті школи зазначено, що учитель виконує почесні й відповідальні завдання не лише навчання, а й  виховання молодого покоління. Він несе відповідальність за виховання учнів у процесі навчання, а також за доручені йому позакласні заходи. Саме вчитель передусім відповідає за дисципліну й порядок на своїх уроках, за виконання учнями поставлених до них вимог. Класний керівник у разі потреба допомагає вчителеві порадою, як краще підійти: до того чи того учня, разом з учителем він проводить у класі роз'яснювальну роботу, а інколи й бесіди з батьками. Проте він не підміняє вчителів, які працюють у його класі, у проведенні ними повсякденної виховної роботи.
У Статуті школи говориться також, що класний керівник веде встановлену документацію класу, подає керівництву школи дані про успішність, відвідування та поведінку учнів, стежить за станом їхніх щоденників.
Хорошим класним керівником стати нелегко. Проте ним може стати кожний учитель, який при наявності високих моральних якостей наполегливо працює над собою, сумлінно, любовно ставиться до дорученої справи. Школярі часто згадують трудові справи, захоплюючі екскурсії та походи, шкільні вечори та веселі новорічні ялинки, яскраві доповіді й гарячі диспути. Не забуваються й задушевні бесіди з класним керівником, його дружня підтримка у важку хвилину. Багато учнів після закінчення школи не поривають зв'язку із своїм класним керівником. Вони пишуть йому листи, просять у нього поради, діляться своїми радощами і прикрощами, досягненнями та успіхами у праці, в особистому житті.
3. Основні розділи діяльності класного керівника
Виховна діяльність класного керівника складна й багатогранна. Він проводить різноманітну виховну роботу з колективом учнів, з учителями свого класу, з батьками та громадськістю. Завдання його виховної діяльності визначаються загальними завданнями  виховання та конкретними умовами життя класу. Він дбає про всебічний розвиток учнів, про виховання у них  переконань, працьовитості, колективізму, про підвищення успішності та зміцнення дисципліни, про підготовку до праці.
На різних етапах розвитку колективу класний керівник висуває конкретні завдання виховання і, спираючись на учнівський колектив, провадить різноманітну виховну роботу з класом та з окремими учнями. При цьому він враховує вікові особливості учнів, рівень їхніх знань та стан успішності, дисципліни в класі, наявність таких якостей, як працьовитість, колективізм, усвідомлення громадського обов'язку.
Конкретні завдання виховної роботи класних керівників залежать і від виробничого оточення, в якому знаходиться школа. Так, у сільських школах завдання полягає в тому, щоб виховати в учнів інтерес і любов до сільськогосподарської праці, ввести їх у світ сільськогосподарських професій, розкритії перед ними перспективи технічного переозброєння сільського господарства, прищепити смак до технічної творчості та дослідництва.  Будо поставлено перед сільською школою завдання допомогти колгоспам і радгоспам у підготовці механізаторів та інших спеціалістів з числа учнів старших класів середніх загальноосвітніх шкіл. Випускники цих шкіл повинні добре знати трактор, комбайн, автомобіль і вміти на них працювати. За роки перебування в школі їм треба вивчити основні сільськогосподарські машини і набути початкових навичок роботи на них. Ці завдання можна здійснити насамперед у процесі трудового навчання, вивчення основ сільськогосподарського виробництва, шляхом організації факультативних занять із сільського господарства, а також під час проведення літньої практики па колгоспних і радгоспних ланах. У підготовці добре організованих і досвідчених механізаторів сільського господарства неабияку роль покликані відіграти й сільськогосподарські гуртки, що організовуються в старших класах, учнівські виробничі бригади. Класні керівники, зрозуміло, не можуть стояти осторонь від цієї роботи. З урахуванням інтересів та нахилів учнів вони залучають їх у різні гуртки, до сільськогосподарської праці на ділянках, па полях колгоспів і радгоспів.
Діяльність класного керівника досягає своєї мети і дає найкращі результати за умови, якщо вона проводиться за певною системою. Система роботи класного керівника — це сукупність взаємозв'язаних виховних заходів, що випливають з мети та завдань  виховання. Вона передбачає продуманий добір посильного для учнів виховного матеріалу та вміле використання найефективніших засобів і методів впливу. Розглянемо основні розділи діяльності класного керівника, які в сукупності і становлять систему його виховної роботи.
Вивчення учнів. Класне керівництво починається, як правило, з вивчення класу й окремо кожного учня. У результаті створюються необхідні умови для правильної, раціональної організації виховної роботи, для здійснення індивідуального підходу. Вивчення учнів триває упродовж усього їхнього навчання.
Це допомагає класному керівникові краще організувати виховну роботу. Міністр освіти СРСР М. А. Прокоф'єв писав: «Класний керівник першим може розгледіти народження симптомів небезпечних відхилень і першим повинен вступити у боротьбу з ними, не дати розвинутися хворобі, він скульптор людських характерів.
Організація і виховання класного учнівського колективу. Це один з основних, провідних розділів роботи класного керівника. Згуртовуючи учнів у дружний і цілеспрямований колектив, класний керівник створює передумови для успішного розв'язання навчально-виховних завдань. Він впливає на окремих учнів і на клас у цілому не тільки силою свого авторитету, а й шляхом формування громадської думки.
Підвищення якості знань та зміцнення дисципліни. Високий рівень знань і свідома дисципліна — найважливіші показники правильної організації навчально-виховної роботи. Класний керівник дбає про підвищення якості знань школярів, намагається запобігти відставанню окремих учнів і другорічництву в своєму класі. Розвиток пізнавальних інтересів та здібностей у школярів, їх професійна орієнтація та формування життєвих планів з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей кожного учня, піклування про охорону здоров'я учнів визначені в методичному листі «Про роботу класного керівника» як найважливіші функції класного керівника.
Помітне місце в діяльності класного керівника посідає виховання в дусі свідомої дисципліни та привчання до виконання правил співжиття. Усього цього досягають поступово, в результаті повсякденної виховної роботи. Класні керівники вимагають свідомого виконання норм і правил поведінки, сформульованих у Правилах для учнів, привчають школярів до додержання режиму, правил культурної поведінки. Разом з тим вони виробляють у них нетерпиме ставлення до порушення норм та правил соціалістичного співжиття.
Організація і проведення позанавчальної (позакласної) виховної роботи. У школах склалися й успішно застосовуються різні її форми. Виховання на уроках у процесі навчання доповнюється позанавчальною виховною діяльністю. Центральне місце в ній посідає громадянське виховання — формування стійкої життєвої позиції учнів, підготовка їх до активної участі в громадському житті та трудовій діяльності в різних сферах народного господарства й культури. В організації позанавчальної роботи, як правило, органічно поєднуються два основні її напрями — ідейно-виховна робота і організація практичних справ школярів.
Координація виховної діяльності учителів. Класний керівник покликаний координувати й спрямовувати виховну роботу вчителів свого класу. В Статуті школи записано, що в обов'язки кожного вчителя входить не тільки озброєння учнів знаннями, а й формування комуністичного світогляду, розвиток пізнавальних інтересів та здібностей, виховання учнів у дусі комуністичної моралі. Завдання класного керівника — забезпечити тісне співробітництво з учителями свого класу, домогтися єдності вимог і педагогічних впливів.
А. С. Макаренко справедливо зазначав, що жоден вихователь не має права працювати один. У класі повинен діяти колектив педагогів з єдиними вимогами до учнів, з індивідуальним підходом до них.
Час від часу класний керівник зустрічається з учителями свого класу, обговорює виконання єдиних вимог, якість знань і стан дисципліни. Великого поширення в досвіді шкіл набули класні 'учнівські збори та вечори з участю вчителів. Вони виступають з доповідями та повідомленнями, обговорюють нові кінокартини, книжки чи питання, пов'язані з життям класу. Це допомагає вчителям встановити тісний контакт із школярами. На уроці, біля класної дошки такий контакт не завжди можливий. Набагато легше він встановлюється в позанавчальний час, у суспільне корисній діяльності. Завдання класного керівника — організовувати цю діяльність, допомогти вчителям свого класу повніше здійснювати виховні функції. Він залучає вчителів до керування різними гуртками, секціями, до проведення вечорів науки і техніки, літературних вечорів. У кожного вчителя є свої захоплення. Важливо, щоб вони передавали Їх своїм учням, більше спілкувалися з ними у позанавчальний час.
У школах проводяться педагогічні наради учителів-предметників одного чи ряду паралельних класів. Часом такі наради називають малими педагогічними радами. Керівництво такими радами — обов'язок заступника директора школи з навчально виховної роботи. Це дістає своє відбиття в плані класного керівника. Як правило, вони проводяться не частіше одного разу на місяць. На них підбивають підсумки виховної роботи в класах, намічають провідні виховні завдання на певний проміжок часу. Мала педагогічна рада обговорює підсумки успішності учнів і накреслює заходи щодо її підвищення. У підготовці та проведенні таких рад активну роль відіграє класний керівник. Він попередньо відвідує уроки вчителів свого класу, ознайомлюється з їхніми робочими планами, встановлює, як організовано в класі взаємодопомогу в навчальній праці, як виконуються єдині вимоги. Ці та інші питання потім обговорюються на радах. Активне спілкування вчителів і класного керівника допомагає поліпшити стан навчально-виховної роботи в класі. Слід відмовитися від помилкового погляду, що виховна робота — це справа лише класних керівників. За виховання учнів, за культуру їхньої поведінки, за їхнє духовне та моральне обличчя відповідає кожний учитель і ке-рівник школи.
Робота з батьками учнів. Кожний учитель підтримує контакт з батьками учнів. Більш тісний зв'язок школи з сім'єю здійснюється через класних керівників. Вони частіше спілкуються з батьками, інформують їх про навчальну роботу та поведінку дітей, накреслюють шляхи спільної діяльності щодо їхнього виховання У сучасних умовах виховні функції сім'ї набагато розширилися, підвищується відповідальність батьків за виховання дітей. Тому співдружність класного керівника з сім'ями школярів набуває великого значення.
Правомірно говорити не лише про систему виховної роботи класного керівника в цілому, а й про систему його роботи з різних видів діяльності. Так, у досвіді шкіл склалася система організації первинного учнівського колективу, позанавчальної виховної діяльності, роботи з батьками.
Забезпечити систему у вихованні школярів нелегко. Проте зробити це необхідно. Інакше виховна діяльність класного керівника не матиме успіху. Він може витратити багато сил та енергії на проведення окремих, розрізнених заходів, але не досягне потрібних результатів у вихованні.
Діяльність класного керівника включає всю суму його впливів на учнівський колектив у цілому та на окремих учнів. Ефективність цих впливів набагато підвищується, якщо вони мають не стихійний, а продуманий і цілеспрямований характер. Передовий досвід учить, що успіх виховної роботи полягає не в окремих вдалих методах та прийомах, а в продуманому комплексі форм, методів та прийомів організації виховної роботи, спрямованої на підготовку свідомих і творчо активних працівників, здатних до боротьби за втілення комуністичних ідеалів.

4. Вимоги до класного керівника
Класний керівник порівняно з іншими учителями виконує додатково дуже важливі функції з  виховання учнів. Тому до нього ставляться високі педагогічні вимоги, виконання яких створює сприятливі умови для підвищення якості його виховної діяльності.
Розгляньмо деякі з цих вимог.
Висока ідейність і  свідомість. Якість виховної роботи, її ефективність багато в чому залежать від ідейної переконаності та від рівня політичної свідомості вихователів. Ідейна загартованість, політична зрілість і  свідомість невід'ємні їхні риси.
 Ідейність перевіряється головним чином тим, як вони   проявляють  принциповість, наскільки вони підпорядковують свою виховну роботу завданням виховання нової людини — активного будівника майбутнього.
 Виховання не стихійний процес, а цілеспрямована і планомірна діяльність, скерована на формування та розвиток особистості. Тому класні керівники повинні добре усвідомити мету й завдання комуністичного виховання, керуватися партійною принциповістю у визначенні та здійсненні завдань, змісту, форм і методів виховної діяльності. Виховна робота, неодухотворена великою метою, може призвести до аполітичності, до стихійності та самопливу в доборі змісту, форм і методів виховання.
Чітке розуміння мети виховання, постійне прагнення до Її втілення забезпечують правильний напрям виховного процесу, підвищують його ефективність. Передові класні керівники ніколи не забувають про основну мету виховання. Виходячи з неї, вони ставлять перед учнівським колективом близькі, середні й далекі перспективи і мобілізують учнів на їх досягнення.
Важливим засобом підвищення ідейно-політичного рівня класних керівників є оволодіння теорією, яка дає змогу творчо підійти до розв'язання складних завдань  виховання і навчання школярів.
Високий моральний авторитет. Сила виховного впливу класного керівника на учнів великою мірою залежить від його морального авторитету. Особистість вихователя, його моральне обличчя справляють вирішальний вплив на формування свідомості і на поведінку школярів. Цей вплив за своїм значенням не можна ні з чим порівняти й нічим замінити.
Вихователь сам має бути вихованим. Він повинен мати високі моральні якості, які прагне прищепити своїм вихованцям. Це положення безперечне. Якщо класний керівник вимагатиме від своїх учнів дисциплінованої поведінки, і сам порушуватиме порядок у школі, то його вимоги не досягнуть мети. Якщо він закликатиме учнів до правдивості, чесності, а сам виявлятиме нечесність, то учні не почують його заклику.
Моральне обличчя класного керівника, його вольові якості та позитивні риси характеру — найважливіші передумови підвищення ефективності виховного впливу. Йому замало лише професійних навичок та вмінь. Важливо, щоб він завжди керувався високими громадянськими мотивами, був вихователем-громадянином, відданим своїй роботі.
Авторитет завойовується, формується в результаті наполегливої праці, зразкової поведінки, відповідального ставлення до дорученої справи.
Форми і методи роботи з батьками
Щоб робота з батьками дала найбільший ефект, необхідно використовувати різні форми зв'язку з ними. У деяких класних керівників цей зв'язок обмежується проведенням наприкінці навчальної чверті батьківських зборів за підсумками успішності та викликом до школи батьків тих учнів, які мають незадовільні оцінки або порушують дисципліну. У такому разі класні керівники погано знають домашні умови своїх учнів і не завжди виступають з батьками узгоджено.
У роботі з батьками доцільно поєднувати колективні та індивідуальні форми. Роз'яснювальну роботу, розпочату на батьківських зборах, слід вести й під час індивідуальних зустрічей з батьками вдома і в школі. Індивідуальні бесіди часто підказують форми і зміст колективної роботи, допомагають накреслити ті заходи, які потрібно провести з батьками. Тісна співдружність класного керівника з батьками та з громадськістю значно розширює сферу організованого виховного впливу на учнів і допомагає успішніше розв'язувати завдання їхнього виховання. Розглянемо основні форми роботи з батьками.
Відвідання сім'ї школяра.найпоширеніша і найефективніша форма індивідуальної робо ги з батьками. Відвідуючи сім'ю, класний керівник ознайомлюється з умовами життя учня. З бесід з батьками та іншими членами сім'ї він дістає уявлення про його характер, інтереси та нахили, про ставлення до батьків, старших і малих. Водночас класний керівник дає батькам і старшим членам сім'ї педагогічні поради про організацію домашніх занять школяра, гро режим дня, про додержання правил особистої та громадської гігієни, про форми і методи привчання до праці. Він інформує батьків про успішність та дисципліну учня, про його успіхи в навчальній роботі та в суспільне корисній праці.
Перше відвідання сімей проводиться, як правило, до початку навчального року або в першій чверті. Це необхідно зробити в тому разі, якщо класний керівник уперше розпочинає роботу в цьому класі. Мета першого відвідання — попереднє ознайомлення з домашніми умовами життя, з побутом учня.
Кожна сім'я — це великий і складний світ. У кожній з них свої звички, традиції, свої відносини. У всьому цьому треба добре розібратися, виявити сильні й слабкі сторони у вихованні дітей. Вивчення внутрісімейних відносин, зрозуміло, річ складна, але потрібна. Без цього важко дати конкретні поради батькам.
Під час першого відвідання сім'ї можна з'ясувати, як учень поводиться вдома, чи бере участь у домашній праці, в якому порядку в нього навчальне приладдя, чи додержує він встановленого режиму. Доцільно при цьому поговорити і з школярем, дати йому поради про організацію домашніх занять, порекомендувати книжки для позакласного читання.
У методичному листі «Про роботу класного керівника» зазначається, що, відвідуючи сім'ї, він особливу увагу «звертає на те, як батьки стежать за додержанням учнями режиму дня та виконанням трудових обов'язків у сім'ї, чи е в дітей робоче місце для приготування уроків, бібліотечка з навчальною та художньою літературою, чи додержуються вимоги санітарії та гігієни, зокрема, чи займається учень щодня ранковою гімнастикою, як проводить свій вільний час».
Щоб бесіда з батьками була конкретною і змістовною, доцільно перед відвіданням сім'ї поговорити з учителями, зібрати дані про успішність та поведінку учня. Про час відвідання сім'ї доцільно заздалегідь попередити батьків. Проте іноді класний керівник приходить у сім'ю й без попередження, наприклад, коли учень захворів чи пропустив кілька занять з невідомих причин, зробив негідний вчинок.
Добре знання школярів дає змогу конкретно планувати виховну роботу і провадити її з більшим успіхом.
Особливо важливий контакт з сім'єю старшокласника. Учнів старших класів хвилюють світоглядні питання. Вони прагнуть до більшої самостійності, у них відбувається активний процес самоствердження особистості. Старші школярі стоять на порозі зрілості й вимагають до себе особливо чуйного підходу. У деяких сім'ях форми поводження та вимоги до старшокласників залишаються такими самими, якими вони були до молодшого та підліткового віку. Батькам необхідно враховувати нові потреби та інтереси школяра. Так, у старших класах учнів особливо хвилюють питання професійної орієнтації, вибору професії. Першими помічниками в цьому, звичайно, можуть бути батьки. Вони мають великий життєвий і виробничий досвід. Як правило, вони добре знають інтереси та нахили дітей. Нерідко трапляється, що батьки самі, часом усупереч бажанням юнаків та дівчат, визначають, в який вуз їм літи вчитися, яку обрати спеціальність. При цьому вони не завжди враховують здібності та можливості дітей. Класні керівники повинні прийти на допомогу батькам у формуванні та розвитку інтересу в школярів до професій, потрібних суспільству. Під час організації виробничої практики можна перевірити сталість цих інтересів та нахилів.
Учнів середнього і молодшого віку важливо привчати до додержання режиму. Спостереження за школярами показують, що їхня працездатність, успіхи в навчанні, дисциплінованість і повсякденна поведінка великою мірою залежать від додержання режиму в сім'ї. Звичайно, не можна виробити режиму однакового для всіх школярів. У кожній сім'ї, у кожного школяра повинен бути свій режим. Він залежить від того, на якій зміні вчиться учень, які сімейні умови його життя. За порадою класного керівника батьки можуть скласти реальний і здійснимий для своїх дітей режим. У ньому важливо передбачити такі режимні моменти:
підйом, ранкова зарядка, навчальні заняття в школі й удома, час для харчування, активний відпочинок, участь у домашній праці, сон. Привчання до певного режиму спершу вимагає чималих зусиль. Проте після того, як діти звикнуть до його додержання, виховання їх набагато полегшується. Вони самі без нагадувань вчасно роблять домашні завдання й правильно організовують вільний час, виконують оздоровчі процедури.
Під час відвідання сім'ї нерідко виявляється, що в школі учень бере активну участь у справах класного та загальношкільного колективів, допомагає товаришам, а вдома нікому не допомагає, грубіянить старшим. Якщо школа не прийде на допомогу й разом з батьками пе усуне цього недоліку, такий учень у життя вступить з «подвійною мораллю». На роботі, в установі чи на підприємстві він буде непоганим виробничником і навіть добрим громадським діячем, а відома, в сім'ї залишиться черствим егоїстом.
Слід враховувати, що школярі, як правило, виявляють інтерес і потяг до трудової діяльності. Вони охоче беруться за посильні для них справи й намагаються допомогти дорослим у домашній праці. На жаль, батьки не завжди заохочують це й усувають дітей від виконання навіть нескладних трудових функцій. У результаті діти не вміють працювати й не цінять праці інших.
У кожного школяра вдома повинні бути якісь трудові обов'язки. Нехай вони будуть нескладними, проте виконуватися повинні без нагадувань. Насамперед важливо з малих років привчати дітей до самообслуговування, залучати їх до таких видів домашньої праці, як підтримання чистоти й порядку в приміщенні, догляд за кімнатними квітами та за городом, участь у приготуванні їжі. А. С. Макаренко в лекції «Виховання в праці» навів орієнтовний перелік основних видів дитячої праці в сім'ї ,
В умовах сімейного побуту завжди знайдуться різні справи. Звичайно, треба привчати дітей робити не тільки те, що їм цікаво, а й те, що потрібно, навіть якщо це нудно й важко. Слід прагнути до того, щоб різні трудові доручення були не випадковими, а постійними обов'язками, за які школяр відповідав би так само, як дорослий відповідає за доручену йому справу. І важливо, щоб він обслуговував не лише себе, робив не тільки те, в чому сам відчуває потребу, а й те, що потрібне для інших.
Участь школярів у домашній праці — необхідна умова підго-товки їх до життя, до практичної діяльності. Помічено, що діти які не набули в сім'ї трудових навичок, часто виявляються поганими працівниками. Діти ж, виховані в розумно організованій праці, стають, як правило, життєдіяльними й активними трудівниками. Вони не люблять неробства. Праця стає для них потребою.
Регулярно відвідуючи сім'ї учнів, класний керівник нагромаджує цінний матеріал, вивчає взаємини між дітьми й батьками, добивається, щоб батьки стали найближчими помічниками школи у формуванні необхідних моральних якостей. На жаль, батьки не завжди підтримують вимоги школи, вчителів, класного керівника.
Як правило, класні керівники записують у щоденнику дату відвідання сім'ї, зміст бесіди з батьками, зазначають, які поради було дано. Під час повторного відвідання чи зустрічі з батьками в школі воші з'ясовують, як виконуються ці поради, які зміни сталися в поведінці учнів.
Правильно діють педагоги, які не тільки дають поради, а й прислухаються до батьківських пропозицій. Вони не допускають повчального тону, не читають нотацій, а намагаються знайти спільну мову, добитися довір'я та відвертості. Як правило, вони звертаються до батьків у такій формі «А як ви вважаєте?», «Шукаймо разом виходу з цього становища» тощо. Даючи поради й ре-комендації, слід враховувати інтимний характер взаємин у сім'ї та індивідуальні особливості батьків. Головну увагу необхідно звертати на позитивні моменти, які слід схвалювати й пропагувати серед інших батьків. Досвід передових класних керівників показує, що їхні такговні довірчі бесіди нерідко дають більший ефект, ніж деякі лекції.
Запрошення батьків до школи. У класного керівника часто виникає потреба зустрітися з батьками, порадитися про виховання учня. Відвідати ж сім'ю він не завжди може. Тоді батьків запрошують до школи. Такі зустрічі дають змогу спільно розв'язати багато складних питань виховання й навчання. Під час індивідуальних бесід з батьками педагог з'ясовує умови життя та роботи школярів, обговорює конкретні випадки їхньої поведінки, накреслює шляхи усунення недоліків у навчальній діяльності, праці та повсякденній поведінці. Під час бесіди можна з'ясувати, яку участь беруть діти в домашній праці, як вони допомагають батькам у догляді за малими дітьми, як проводять вільний час. Батьки можуть дістати пораду щодо найраціональнішої організації домашніх навчальних занять школярів, щодо привчення Їх до праці.
Запрошувати батьків слід не лише після того, як учень порушив дисципліну або почав погано вчитися. Іноді учень поводиться непогано, добре вчиться, але класному керівнику треба домовитися про організацію позакласного читання, про залучення його до якоїсь суспільне корисної роботи, про створення необхідних умов для розвитку обдаровань у певній галузі.
Не слід викликати батьків до школи лише для того, щоб поскаржитися на дітей чи запропонувати батькові або матері «вжити заходів», «узяти в руки» сина чи дочку. У такому разі батька нерідко стають на шлях застосування фізичних покарань. Якщо запрошують до школи батьків недисциплінованих учнів, треба домовитися з ними про єдині вимоги і педагогічне виправдані заходи впливу. При цьому завжди слід пам'ятати, що батьки потребують кваліфікованої поради, товариської допомоги, а не нотацій і дорікань. Спокійна ділова бесіда про розумні заходи впливу па учня дасть набагато більше користі, ніж дорікання та скарги на нього.
У деяких школах регулярно проводять дні відкритих дверей або батьківські дні. У ці дні батьки можуть прийти до школи й поговорити про успішність та поведінку дітей. Класні керівники дають педагогічні поради про виховання в сім'ї, допомагають скласти раціональний режим школяра, рекомендують педагогічну літературу.
У ряді шкіл є «Куточки батьків». Тут можна переглянути й прочитати останні номери журналу «Сім'я і школа», ознайомитися з «Пам'ятками для батьків», прочитати стінну газету, випущену батьківським комітетом, дістати потрібну консультацію про виховання дітей.
Зустрічі з батьками в школі не лише корисні, а й необхідні. Вони дають змогу встановити тісний контакт між школою та сім'єю і своєчасно вжити заходів, щоб запобігти недолікам у навчанні чи порушенням дисципліни учнів.
На жаль, під час відвідання школи багато батьків цікавляться лише результатами навчальної роботи дітей, їхніми оцінками і поведінкою. А моральні якості їх не хвилюють. Батьки рідко питають про те, яку громадську роботу ведуть їхні діти в школі, які вони як товариші, чи допомагають відстаючим. Класним керівникам необхідно інформувати батьків не лише про навчальні справа дітей, а й про взаємини в класному колективі. Важливо разом з батьками шукати шляхи закріплення у школярів позитивних якостей та подолання недоліків у їхній поведінці.
Листування з батьками учнів. Деякі класні керівники застосовують і таку форму зв'язку з сім'єю, як листування з батьками. Вона дає змогу інформувати їх про успішність та поведінку школярів. Ця форма зв'язку з сім'єю практикується, як правило, в сільських школах, де батьки живуть на великій відстані від школи і підтримувати з ними безпосередній зв'язок важко. Проте й у міських школах листування дає змогу краще вивчити умови житія та домашньої роботи школярів і полегшує виховну роботу з ними. Наприклад, один класний корівник виявив, що кілька учнів майже не читають художньої літератури. Він написав листи батькам з проханням допомогти організувати позакласне читання. У листах класний керівник зазначив, які книжки бажано було б прочиати насамперед, і попросив проконтролювати позакласне читання. Водночас він просив повідомити, як проводять вільний час учні, чим вони цікавляться. Багато які батьки охоче відгукнулися на це прохання. Вони почали стежити за позакласним читанням. Зустрічаючись з класним керівником, а також у листах-відповідях вони розповідали про те, що і як читають їхні діти, в яких видах домашньої праці беруть вони участь, як проводять своє дозвілля.
Іноді в листах можна звернутися до батьків з запитаннями про утруднення в сімейному вихованні, з проханням повідомити, яку літературу вони читають з питань виховання дітей, порекомендувати їм нові книжки про виховання. Усе це дасть змогу краще організувати пропаганду педагогічних знань. З листування з батьками можна дізнатися, як учні додержують домашній режим, як проводять свої канікули, з ким вони дружать. Усе це дає змогу краще вивчити учнів і подати батькам конкретну допомогу у вихованні дітей.
Для листування з батьками використовують і учнівський щоденник. Класні керівники роблять у ньому короткі записи про ставлення учня до навчальних та громадських обов'язків, про порушення дисципліни й порядку. Батьки переглядають і підписують щоденник.
Класні батьківські збори. Це важлива форма зв'язку класного керівника з сім'єю. Збори проводяться на початку навчального року та наприкінці навчальної чверті, щоб ознайомити батьків з завданнями і станом навчально-виховної роботи в класі. На них обговорюють найважливіші питання виховання дітей у школі й у сім'ї. Добре підготовлені та вміло проведеш збори допомагають краще організувати виховання дітей. Класний керівник не може обмежуватися лише інформацією про підсумки успішності та про стан дисципліни. Важливо ознайомити батьків з передовим досвідом сімейного виховання, домомогти розібратися в складних питаннях виховання дітей. Доцільно ознайомити батьків і з планами класного керівника, піонерського загону чи комсомольської організації.
У методичному листі «Про роботу класного керівника» зазначається, що «поряд з педагогічною освітою на батьківських зборах відбувається обмін досвідом виховання дітей у школі та в сім'ї, обговорення вдалих і невдалих засобів і прийомів виховання, що їх використовують різні батьки. Досвідчені класні керівники прийшли до висновку, що помилки батьків у вихованні своїх дітей не завжди треба піддавати колективному обговоренню; враховуючи конкретну ситуацію, на них буває доцільно вказати батькам в індивідуальній бесіді».
Нерідко класні керівники проводять і тематичні збори. Мета їх — озброїти батьків конкретними педагогічними знаннями, ознайомити з передовим досвідом виховання в сім'ї. Теми зборів намічаються залежно від конкретних виховних завдань та від запитів батьків. Саме життя школи, класу підказує томи зборів. Вони проводяться, наприклад, з таких тем: «Як допомагати дітям добре вчитися?», «Привчання школярів до посильної праці», «Виховання у дітей любові до Батьківщини», «Про вибір професії», «Про виховання правдивості та чесності», «Виховання павичок і звичок культурної поведінки в сім'ї», «Що і як читати дітям», «Про заохочення та покарання дітей у сім'ї», «Авторитет і особистий приклад батьків», «Про участь дітей у побутовій праці», «Про виховне значення дитячих ігор» тощо. Тут названо теми переважно для батьків учнів III—VII класів. Для батьків старшокласників можна провести збори на такі теми: «Роль сім'ї у розвитку пізнавальних інтересів учнів», «Розумове виховання дітей у сім'ї», «Наукова організація навчальної праці школяра».
Тематичні збори не слід обмежувати доповіддю чи лекцією. Дуже важливо забезпечити обмін досвідом сімейного виховання. Так, на зборах, присвячених організації режиму школярів, батьки можуть розповісти про розпорядок дня дітей, про участь їх у посильній праці, про організацію позакласного читання. Перед зборами про привчання дітей до дисциплінованості класний керівник радить батькам поділитися досвідом про те, як вони привчають дітей до працьовитості, як контролюють їхнє навчання, як виховують у них навички та звички культурної поведінки. Маючи заздалегідь поставлені питання, батьки добре продумують їх і розповідають про свої утруднення у вихованні. Батьки — не лише слухачі, а й пропагандисти досвіду виховання. Вони не завжди можуть пояснити, як добилися успіху у вихованні. Завдання класного керівника — допомогти добре підготуватися до зборів.
Класний керівник, намітивши день проведення зборів, відвідує деякі сім'ї і в попередніх бесідах з батьками визначає питання, які їх цікавлять.
Збори інколи проходять без активної участі батьків. Так буває тоді, коли класний керівник не підтримує контакту з сім'ями своїх учнів. Треба заздалегідь повідомити батькам порядок денний зборів. Корисно іноді порекомендувати їм прочитати з теми ' зборів статті в журналах «Семья и школа», «Здоровье», «Советская женщина», «Радянська жінка».
Не слід перетворювати збори на судилище над батьками тих учнів, які не встигають чи порушують дисципліну. На такі збори батьки намагаються не приходити або після них вдаються до тілесних покарань. Дуже погано, коли збори перетворюються на пудний монолог класного керівника з переліком оцінок і пропусків навчальних занять школярами. Треба берегти самолюбство батьків.
У деяких школах або в окремих класах проводяться збори самих батьків, на яких обговорюються питання про роль батька у вихованні дітей. Такі збори проходять жваво й активно за умови, якщо доповідач (директор школи або класний керівник) наводить конкретні приклади з практики сімейного виховання. Не обов'язково при цьому називати прізвища батьків, що ухиляються від виховання своїх дітей. Треба так розповісти про досягнення й недоліки в сімейному вихованні, щоб батьки відчули свої промахи й зробили необхідні висновки. Після зборів корисно поговорити з деякими батьками. У бесіді можна з'ясувати, де вони побували разом зі своїми дітьми, яку книжку порекомендували прочитати синові чи доньці, як часто обговорюють вони цікаві матеріали радіо чи телепередач.
Виправдали себе й спільні збори батьків та учнів. На них обговорюються питання поліпшення навчально-виховної роботи. Школярі демонструють свої досягнення у навчанні та праці, розповідають про роботу в різних гуртках. Батьки з інтересом слухають їхні виступи про успіхи в навчанні та в суспільне корисній праці, у спорті та в художній самодіяльності.
Питання організації трудового виховання учнів старших класів доцільно обговорювати на зборах робітників або колгоспників. Такі збори сприяють зміцненню співдружності школи, сім'ї та громадськості.
У сільських школах, де навчаються діти з різних сіл, збори проводяться за місцем проживання батьків.
Бесіди і лекції для батьків. З метою пропаганди педагогічних знань проводяться бесіди і лекції для батьків на педагогічні теми. Зміст їх залежить від запитів та інтересів батьків, від конкретних завдань виховання та навчання. Батькам учнів IV—V класів, наприклад, важливо розповісти про організацію домашніх занять, про режим школяра, про залучення дітей до роботи з самообслуговування. У лекціях, призначених для батьків учнів VI—VIII класів, можна розповісти про необхідність зміни підходу до підлітків, про розширення пізнавальних інтересів школярів, про залучення їх до суспільне корисної праці, про підвищення інтересу до техніки. Перед батьками учнів старших класів слід поставити питання про раціональну організацію розумової та фізичної праці, про розвиток інтересів до громадської роботи, до техніки та до питань сільського господарства, про вибір професії. Батькам, діги яких відстають у навчанні, корисно розповісти про те, як допомогти дітям у навчальних заняттях, як контролювати виконання домашніх завдань.
Бесіди і лекції досягають своєї мети за умови, якщо вони проводяться регулярно й за певною програмою. У школах, як правило, проводять бесіди з батьками на такі теми: «Про відповідальність батьків за виховання дітей», «Трудове виховання в сім'ї», «Привчання дітей до ощадливості», «Як допомагати дітям у приготуванні домашніх завдань», «Виховання старанності в дітей у сім'ї», «Про заходи заохочення та покарання», «Виховання поваги до старших», «Про виховання послуху», «Значення режиму в вихованні», «Про виховання характеру», «Як керувати позакласним читанням у сім'ї».
Для батьків старшокласників доцільно провести бесіди і лекції на такі теми: «Як допомогти школярам обрати професію», «Мати на життєвому шляху дітей», «Роль батька у вихованні дітей», «Ми і наші старші діти», «Здібності наших дітей», «Роль батьків в ідейно-моральному вихованні дітей», «Про самовиховання юнаків і дівчат».
З великим інтересом батьки учнів усіх класів слухають лекції «Про виховання в сім'ї Маркса», «Сім'я Ульянових». З бесідами і лекціями перед батьками виступають не лише класні керівники, а й керівники шкіл, учителі, наукові працівники, шкільні лікарі, бібліотекарі, старші піонервожаті, спеціалісти підприємств, колгоспів і установ, їх проводять у школах, на підприємствах, у червоних куточках ЖЕКів. На яку б тему не проводилися бесіди чи лекції, в них слід широко використовувати приклада з досвіду виховання дітей у школі та в сім'ї. На жаль, у лекціях і бесідах на педагогічні теми нерідко переважають негативні факти і приклади. Позитивний же досвід виховання залучають недостатньо. А є чимало сімей, досвід яких може бути взірцем для наслідування. Зрозуміло, цей досвід не слід застосовувати механічно. Необхідно роз'яснювати, що в сімейному вихованні немає й не може бути універсальних методів і прийомів, придатних для всіх випадків життя. Як і шкільне виховання, виховання в сім'ї повинно мати творчий характер. Багато що тут залежить від тих стосунків, що склалися в сім'ї, від педагогічних знань, від такту і педагогічної майстерності батьків. Велике значення у сімейному вихованні має поєднання любові до дітей з високою вимогливістю до них, з повсякденним контролем за їхньою поведінкою. Де немає вимогливості, там немає правильного виховання, там панує неорганізованість і безладдя. Виконання посильних вимог привчає дітей до організованості та порядку, формує їхній характер та вольові якості. Поступово школярі привчаються самі ставити до себе вимоги, починають самостійно виробляти потрібні якості. У підлітків і особливо в старших школярів виникає прагнення до самовиховання. Це дуже важливий показник результатів виховної роботи школи та сім'ї.
Консультації. Вечори запитань і відповідей. На лекціях батьки не завжди можуть дістати відповіді на питання, що їх цікавлять. У великій аудиторії вони соромляться чи не мають можливості запитати лектора. Тому в школах чи в окремих класах слід проводити систематичні консультації з питань виховання дітей. Під час консультації батьки бесідують з досвідченим педагогом з будьякого питання, перевіряють свою думку, переконуються в правильності чи неправильності своїх методів виховання. Батьків, як правило, цікавлять такі питання, як слухняність дітей, подолання вередування та впертості, виховання нервової дитини, боротьба з лінощами та неорганізованістю школяра. Щоб відповісти на ці запитання, консультант з'ясовує особливості характеру дітей та умови сімейного виховання. Це дає змогу дати конкретніші відповіді на запитання батьків.

Для батьків учнів старших класів, як правило, дають консультації, пов'язані з вибором професії. Уже перед батьками восьмикласників постає питання, куди піти їхнім дітям учитися, де продовжувати освіту — в IX класі загальноосвітньої школи, у спеціальному навчальному закладі чи в професійно-технічному училищі. Якщо школяр вирішує здобути середню освіту в технікумі чи в ПТУ, то яку йому краще обрати професію? Знаючи своїх восьмикласників, класний керівник може дати батькам цінну пораду, допоможе обрати професію до душі й з урахуванням особливостей підлітка. Так, якщо восьмикласник уже в шкільних майстернях виявив справжню робітничу кмітливість, серйозний інтерес до техніки, можна порадити йому продовжувати освіту в ПТУ. А запальну й дратівливу восьмикласницю треба відговорити йти в педагогічне училище. Добре, якщо діти обирають професію батьків. Проте необхідно, щоб вони мали якості необхідні для цієї професії. Тому під час консультацій питання профорієнтації повинні займати особливо велике місце.
З метою поширення педагогічних знань і подання допомоги батькам у вихованні дітей у школі проводять вечори запитань і відповідей. Запитання, як правило, подають у письмовому вигляді заздалегідь. Додаткові ж запитання можна ставити й в усній формі на вечорі. Для відповідей на запитання залучають не лише спеціалістів з педагогіки, а й психологів, медиків, юристів. Доцільно залучати й передовиків виробництва, особливо з підприемств-шефів, з колгоспів і радгоспів. Вони можуть подати велику допомогу у відповідях на запитання, пов'язані з професійною орієнтацією та вибором професії.
Основні пропагандисти педагогічних знань серед батьків — класні керівники. Вони краще за інших учителів знають батьків свого класу. Краще знають вони й особливості учнів, умови їхнього виховання. Звичайно, це не означає, що класні керівники працють з батьками учнів самі. Вони залучають до цього й інших учителів, представників громадських організацій.
Нині в школах почали більше уваги приділяти правовому вихованню школярів. Правову пропаганду серед батьків ведуть класпі керівники. Передусім важливо розповісти про їхню відповідальність за виховання дітей. Треба, щоб батьки добре усвідомили, яку відповідальність несуть вони за правопорушення своїх дітей. Відомо, що незнання законів не може бути обставиною, що пом'якшує провину, для тих, хто їх порушує. До проведення бесід і вечорів запитань і відповідей з питань радянського права залучають інспекторів дитячих кімнат міліції, членів комісій у справах неповнолітніх при райвиконкомах.
Конференції з обміну досвідом виховання. Центральне місце на таких конференціях займає обмін досвідом виховання. Класні керівники попередньо виявляють найцікавіший і найцінніший досвід сімейного виховання і домовляються з батьками про їхню участь у конференції.

Нерідко конференції охоплюють батьків ряду паралельних класів. Іноді їх проводять у масштабі школи. Досвід показує, що класні батьківські конференції мають багато переваг. Вони дають змогу залучити до активного обговорення поставлених питань багатьох батьків. До того ж обговорення на таких конференціях мас досить конкретний і дійовий характер. Батьки можуть тут обмінятися досвідом виховання дітей одного й того самого віку. Класний керівник аналізує досвід виховання тих дітей, яких він добре знає.
На конференції краще вести розмову не з усіх питань виховання, а за конкретними темами. Наприклад, можна провести конференції на такі теми: «Як привчити дітей до праці?», «Як ми допомагаємо дітям добре вчитися», «Про режим дня школяра», «Про культуру поведінки школярів», «Про організацію позаклас-ного читання», «Про авторитет батьків», «Важкий вік», «Атеїстичне виховання дітей у сім'ї», «Самовиховання школярів», «Про дружбу і любов наших дітей», «Про нахили та вибір професії ", «Організація дозвілля дітей», «Про літній відпочинок дітей».
Конференції проводять орієнтовно за таким планом: вступне слово класного керівника про завдання та порядок проведення конференції, короткі доповіді (повідомлення) батьків з конкретних питань виховання дітей, виступи, підведення підсумків конференції директором школи або класним керівником. Іноді для учасників конференції організовують виставки педагогічної та художньої літератури, присвяченої питанням виховання, готують інструктивні матеріали («Правила для учнів», «Орієнтовний режим школярів у сім'ї» та ін.).
Щоб привернути увагу батьків до активного обговорення, доцільно в запрошенні назвати основні питання, які обговорюватимуться. Наприклад, якщо конференція буде присвячена трудовому вихованню школярів у сім'ї, можна назвати такі питання:
1. Які обов'язки виконує школяр удома? 2. Як він їх виконує? 3. Як виховується звичка до фізичної праці? 4. Як привчаються діти до пунктуальності та акуратності в праці? 5. Як розподіляються трудові обов'язки в сім'ї?
Під час підготовки та проведення конференції велику увагу приділяють з'ясуванню утруднень у вихованні дітей. Важливо показати шляхи подолання їх. При цьому слід спиратися на наявний досвід сімейного виховання. У заключному слові треба залучити більше прикладів з практики виховання, давати поради про те, як правильно виховувати дітей. Якщо ці поради спираються на досвід виховання, вони виявляються конкретнішими й дійовішими. Наприклад, класний керівник одного з шостих класів провів конференцію на тему «Виховання у дітей культури поведінки». До конференції було підготовлено виставку педагогічної та художньої літератури з цієї теми, стенди з картинами, які викривали недоліки у вихованні культури поведінки в сім'ї. Конференцію було відкрито коротким вступним словом класного керівника. Вінвказав на її завдання та характерні труднощі у вихованні культури поведінки. Батьки виступили з повідомленнями з таких питань: як ми виховуємо ввічливість у дітей, наш досвід виховання чуйного і дбайливого ставлення до людей (до старших, товаришів, до маленьких дітей), про виховання культурних навичок під час їжі, як ми викорінюємо некультурні звички у підлітків.
Після цього виступали інші батьки. Вони ділилися досвідом виховання, висловлювали міркування про подолання утруднень, що трапляються під час формування культури поведінки в підлітків. З ряду питань виникли гарячі дебати. Класний керівник у висновках вказав на цінний досвід, нагромаджений батьками, на необхідність широкого використання його, дав відповіді на запитання, з яких батьки не прийшли до одностайної думки.
Лекторії та університети для батьків. В останні роки великого поширення набули лекторії для батьків, їх створюють при школах, палацах і будинках культури, підприємствах і установах, де читають систематичний курс лекцій за певною програмою. Найвищим ступенем педагогічної освіти та підвищення культурного рівня батьків є  університети, педагогічні факультети при народних університетах. Тут читають лекції не лише на педагогічні теми, а й про міжнародне становище, про розвиток науки і техніки, про літературу та мистецтво, з психології, дитячої гі гієни, з медицини та інших наук. Батьківські університети розраховані на постійний контингент слухачів.
У шкільних лекторіях та в батьківських університетах широко використовують кіно. Кіностудії науково-популярних фільмів створили серії короткометражних кінокартин під загальною назвою «Кіноуніверситет для батьків». У них розповідається про передовий досвід виховання дітей, про важкі випадки у виховній роботі, про режим дня, про правила поведінки дітей у школі, на вулиці, вдома. З великим інтересом дивляться батьки кінофільми:
«Позитивна дівчинка», «Нервова дитина», «Хвороба Ніночки», «Чия це двійка?», «Тато і мама», «Одного разу збрехав», «Поверніть мені сина» та ін. Ці фільми корисно показати батькам після лекції.
Класні керівники беруть участь і в організації усних журналів. Порівняно з доповідями та лекціями це дохідливіша форма педагогічної пропаганди. Слухачі з інтересом сприймають короткі й змістовні виступи педагогів та інших спеціалістів. Іноді виступи підкріплюються наочним матеріалом (кінокартинами, концертними виступами, виставками дитячих робіт тощо). Так, в одній з шкіл усний журнал «Для вас, батьки» включав такі розділи:
1. По рідній країні. 2. З міжнародного життя. 3. Педагогічна сторінка (основний розділ журналу, в якому висвітлюються найгостріші та найактуальніші питання виховання дітей). 4. Здоров'я (цей розділ присвячується питанням профілактики дитячих захворювань, особистої гігієни та фізичного виховання). 5. Новини науки і техніки. 6. Естетичне виховання й дитяча самодіяльність.
Усні журнали, як правило, проводять для батьків учнів різних класів не тільки в школах, а й у робітничих та колгоспних будинках культури, у червоних куточках при будинкоуправліннях.
Ознайомлення батьків з педагогічною літературою. Батьки набувають педагогічних знань не лише на зборах та конференціях, доповідях і лекціях, а й з літератури, присвяченої питанням виховання. Останнім часом видано чимало книжок, брошур та збірників статей про виховання в сім'ї. Масовим тиражем видається щомісячний журнал «Семья и школа». Треба ознайомлювати батьків з цією літературою.
У ряді шкіл, особливо в сільських, класні керівники організовують читання та обговорення окремих розділів з книжок або статей з журналів, присвячених питанням, що цікавлять батьків. Так, у деяких школах проводяться колективні читання та обговорення окремих розділів з «Книги для батьків» А. С. Макаренка, його «Лекцій про виховання дітей». З інтересом батьки слухають розділи з таких книжок, як-от: «Повість про Зою та Шуру» Л. Т. Космодем'янської, «Повість про сина» О. М. Кошової.
З особливим інтересом слухають батьки й статті, які друкуються в журналі «Семья й школа», особливо у відділі «Відповіді батькам». Тут аналізуються помилки в сімейному вихованні, даються поради про різні заходи впливу, про правильну організацію життя дітей у сім'ї. Багато цікавого і повчального знаходять батьки у «Листах читачів», що публікуються у журналі. У них розповідається про досвід сімейного виховання, про утруднення у виховній роботі та про шляхи їх подолання.
Під час зустрічей з батьками слід рекомендувати їм нові книжки та брошури про виховання дітей. Можна попросити батьків виступити на батьківських зборах з доповідями, наприклад, на такі теми: «Як у «Книзі для батьків» А. С. Макаренка висвітлюються питання трудового виховання дітей», «Лекція А. С. Макаренка про батьківський авторитет», «Листи II. К. Крупської про виховання піонерів». Корисно підготувати й читацьку конференцію для обговорення книжок про сімейне виховання. На цій конференції після вступного слова класного керівника виступають батьки з повідомленнями з окремих питань обговорюваних книжок.
Видавництво «Знание» щомісяця видає брошури в серії «Народний університет. Педагогічний факультет». У них у популярній, доступній для широкого кола читачів формі висвітлюються основні питання теорії та методики виховання дітей у сім'ї. Так, в останні роки видано цікаві й змістовні брошури «Про культуру мови», «Діти і спорт», «Батьківські збори», «Психологія спілкування», «Людина і природа», «Ваші діти, ви і музика», «Про культуру поведінки», «Гра та праця», «А якщо в сім'ї телевізор... і діти», «Як любити дітей», «Психологія юнацької дружби» та ін. Видавництво політичної літератури випускає в світ книжки для батьків у серії «Библиотечка семейного чтения». Випускає для батьків книжки видавництво «Педагогика» у серії «Библиотечка ддя родителей». Класним керівникам необхідно стежити за виходом у світ нових книжок і брошур про виховання дітей і рекомендувати їх батькам, зрозуміло, з урахуванням їхньої освітньої пітдготовки та загального рівня розвитку.
Ознайомлюючи з педагогічною літературою, класний і^ерівнвд сприяє поширенню її серед батьків. Можна рекомендувати батькам прослухати передачі по радіо і телебаченню, присвячені питанням виховання дітей у сім'ї, а також переглянути кінофільми та спектаклі на педагогічні теми.
Необхідно прагнути до того, щоб батьки добре усвідомили, що успіх виховання дітей великою мірою залежить від їхнього авторитету. Чим вищий авторитет дорослих, тим дужче впливають вони на формування характеру та на поведінку дітей. Авторитет не дається від природи. Він створюється наполегливою працею, завойовується доброю роботою. Основа батьківського авторитету — це життя і робота батьків, їхнє громадське обличчя, їхня поведінка. Авторитет батьків багато в чому залежить і від їхнього політичного та загальнокультурного рівня, від зростання їхньої громадської активності.
Зростання авторитету дорослих — необхідна умова ефективності Їхнього виховного впливу. Відомо, що діти не народжуються хоробрими чи боягузами, працьовитими чи неробами, правдивими чи брехунами. Воші можуть стати такими під впливом виховання та навколишнього середовища і насамперед під впливом батьків. Звичайно, вони успадковують від батьків не лише колір очей, волосся, а й деякі риси темпераменту, що визначаються типом вищої нервової діяльності. Проте, вирішальний вплив па їхній розвиток справляє постійне спілкування з іншими людьми, передусім з батьками.
Ознайомлюючи батьків з педагогічною літературою та проводячи бесіди і лекції на педагогічні теми, необхідно роз'яснювати, що успіх сімейного виховання багато в чому залежить від знання і урахування вікових особливостей та індивідуальних відмінностей дітей. Не можна підходити до всіх іх з одними й тими самими вимогами, застосовувати одні й ті самі методи впливу. В міру переходу школярів від однієї вікової групи до іншої необхідно змінювати зміст, форми і методи їхнього виховання. Особливо великої уваги потребують підлітки. Вони прагнуть до більшої самостійності, і їм не подобається, коли їх надміру опікають. Тому батькам треба виявляти велику тактовність щодо них, заохочувати їхню самостійність та ініціативу в домашніх справах і в громадській роботі. І старші школярі потребують чуйного і тактовного підходу. Вони стоять на порозі зрілості, у них відбувається активний процес самоствердження. Нові потреби та інтереси старших школярів батьки не завжди враховують.
Найвдумливіші батьки постійно стежать за розвитком дітей і відловідно до їхнього віку змінюють методи виховного впливу. Наприклад, вони часто звертаються до дітей середнього і старшого віку з проханнями, радяться з ними, обговорюють, як краще виконати якусь роботу. Таке довір'я благотворно впливає на ді-тей. Вони з більшою повагою ставляться до батьків 1 охочіше Виконують їхні прохання, поради та вказівки.
Слід мати на увазі, що дитина — це не маленький дорослий. Є вікові особливості, які необхідно враховувати в процесі виховання. Ігнорування цих особливостей нерідко призводить до дитячого вередування, непослуху. Відомо, наприклад, що підлітки не люблять одноманітної, монотонної роботи. Вона швидко стомлює їх, відбиває бажання працювати. Старші школярі відзначаються більшою посидючістю. За допомогою частого повторювання в них вироблено навички та вміння, які дають змогу триваліший час виконувати певну роботу. Врахування вікових особливостей — справа нелегка. Та коли батьки добре вивчать дітей, коли вони знатимуть особливості їхнього характеру, вони зможуть знайти правильніший шлях організації їхнього життя та діяльності.
Пропаганда педагогічних знань охоплює не тільки батьків, а й усе доросле населення. Доросле середовище постійно, повсякденно впливає на формування і розвиток підростаючих поколінь. Не випадково в останні роки багато уваги приділяється педагогічному всеобучу, охопленню педагогічною пропагандою всього населення. Брак педагогічних знань заважає дорослим знайти правильні шляхи виховання дітей.
Робота з активом батьків. Спілкуючись з батьками, класним керівник намічає актив, який подає йому повсякденну допомогу у вихованні та навчанні школярів. Багато які батьки часто відвідують школу, стежать за педагогічною літературою, беруть активну участь у проведенні батьківських зборів, конференцій з обміну досвідом сімейного виховання. З них поступово і складається батьківський актив.
Деякі батьки подають допомогу в організації позакласної роботи з учнями. Вони керують гуртками «Умілі руки», вишивання, крою і шиття, гуртками з вивчення автомобіля, трактора, беруть участь у проведенні екскурсій і походів, в організації художньої самодіяльності. Батьки-активісти беруть шефство над учнями, за якими немає контролю. Вони організовують спільне виконання ними уроків разом зі своїми дітьми, стежать за їхньою успішністю, допомагають правильно організувати їхнє дозвілля.
Активній участі батьків у виховній роботі школи снрпяє батьківський комітет. Це постійно діючий орган батьківської громадськості. Класний батьківський комітет працює, як правило, за планом, погодженим з класним керівником. Він заслуховує й обговорює повідомлення батьків про виховання дітей. Члени комітету ознайомлюються з умовами життя та виховання дітей, допомагають у здійсненні Закону про всеобуч. До батьківського комітету входять такі батьки, досвід виховання яких може бути взірцем для наслідування. У класах з повним складом до батьківського комітету обстають 5 осіб — голову і чотирьох членів, шо відповідають за навчально-виховну, культурно-масову, санітарно-господарську роботу та за всеобуч. Кожен з них входить до складу відповідної комісії, організованої при батьківському комітеті школи. Голова класного батьківського комітету, як правило, е членом батьківського комітету школи.
Член класного батьківського комітету, який відповідає за навчально-виховну роботу, допомагає класному керівникові та вчителям у підвищенні якості знань. Він бере участь в організації додаткових занять з відстаючими учнями, допомагає у створенні предметних гуртків, у проведенні вечорів науки і техніки, конкурсів та олімпіад з окремих навчальних предметів. Відповідальний за культурно-масову роботу подає допомогу класному керівникові в організації шефства передового колективу робітників, колгоспників чи службовців, воїнів Української Армії та Флоту над класом. Він допомагає учням у підготовці та проведенні піонерських зборів, класних зборів, вечорів, ранків, недільників, екскурсій та походів, зустрічей з письменниками, діячами мистецтва. Разом з класним керівником та вчителями він дбає про культурне та розумне використання вільного часу, про організацію канікул, залучення учнів до художньої самодіяльності. Член комітету, відповідальний за санітарно-господарську роботу, піклується про зміцнення здоров'я дітей, про розумне чергування їхньої праці та відпочинку. Разом з класним керівником і класним активом він організовує чергування, добивається чистоти й порядку в класі. Відповідальний за всеобуч дбає про збереження контингенту учгів, про відвідування навчальних занять, про працевлаштування із продовження освіти. Разом з класним керівником він сприяє організації груп продовженого дня.
Не завжди члени класного батьківського комігету чітко уявляють свої завдання та обов'язки. Тому дуже важливо вже на перших батьківських зборах, де обирається класний батьківський комітет, поставити перед активом баїьків конкретні завдання, розкрити зміст і методику діяльності батьків-активістів. У Положенії! про батьківські комітети школи особливу увагу звернуто ні здійснення таких завдань, як подання допомоги школі у здійсненні всеобучу, запобігання бездоглядності дітей у вільний від навчаль них занять час, допомога класним керівникам у підвищенні успішності та зміцненні дисципліни, у проведенні масових виховних заходів.
До виховної роботи необхідно залучати не лише членів батьківського комітету, а й інших батьків-активістів. Через громадські організації вони сприяють виконанню Закону про загальне обов'язкове навчання, організації груп продовженого дня, допомагають ремонтувати й обладнувати шкільне приміщення, заготовляти на зиму паливо. Класні керівники час від часу збирають актив, радяться з ним з питань організації виховання та навчання. Звичайно, не слід використовувати батьків лише як робочу силу. Набагато важливіше залучати їх до організації суспільне корисної праці учнів. Адже ремонт шкільного приміщення, обладнання шкільних майстерень, виготовлення і ремонт навчального приладдя — це дуже важливі й необхідні види суспільно корисної праці. Батьків треба залучати як майстрів-інструкторів, організаторів цієї праці.
Не слід заохочувати й різних поборів з батьків на прибирання і ремонт класу, на екскурсії та походи школярів. Учні самі можуть добути для цього кошти, беручи участь у виробничій, оплачуваній праці.
Батьки можуть подати серйозну допомогу в трудовому вихованні школярів та в підготовці їх до продуктивної праці. З цією метою вони допомагають організувати зустрічі з новаторами виробництва та передовиками сільського господарства, беруть участь в організації технічних і сільськогосподарських гуртків, сприяють створенню та зміцненню матеріальної бази для політехнічної освіти і трудового навчання.
Класний керівник та піонервожатий часто запрошують батьків на збори загону, па вечори та ранки, присвячені революційним святам і пам'ятним датам. Вони можуть виступити зі спогадами, провести з учнями бесіди про свою роботу на виробництві. Багач о які батьки були свідками й учасниками героїчної праці з перетворення і створення нової промисловості та колективізації сільського господарства. Їхні розповіді справляють вплив на виховання в учнів любові та поваги до праці, на вибір професії.
Спираючись на батьківський актив, класні керівники ведуть виховну роботу з сім'ями, які потребують педагогічної допомоги. Батьки-активісти можуть справити громадський вплив на батьків і матерів, які безвідповідально ставляться до виховання дітей. Дізнавшись, наприклад, що батько школяра часто приходить додому п'яний, влаштовує скандали, лихословить, класний керівник просить когось з батьківського комітету відвідати цю сім'ю й поговорити з батьком. Якщо такі бесіди не допомагають, можна звернутися до громадських організацій за місцем роботи батька.
Формування особистих характеристик
 у дітей залежно від типу сімей
Сім'я — це найцінніший скарб, яким повинен дорожити кожен. Якщо ж людина, проживши життя, не створила власної сім'ї, не виростила дітей, можна вважати, що вона марно прожила на світі. Лише в сім'ї людина може бути по-справжньому щасливою. У ній ми навчаємося бути доброзичливими, гуманними, щедрими, добрими. Саме тут закладаються найвищі людські цінності. Тому, маючи гарну сім'ю, ми повинні дякувати Богові за такий дарунок.
Сповідуючи подібні думки, ми зацікавилися, яким чином складаються відносини в сучасних умовах між головними представниками сім'ї — батьками й дітьми. Також ми вивчали особистісні характеристики дітей у різноманітних сім'ях.
Дослідження проводилося за методикою Рене Жиля, яка дала нам змогу вивчити картину стосунків між батьками і дітьми в сучасних сім'ях. Ця методика також дала -нам змогу проаналізувати вплив конкретних типів сімей на формування особистісних характеристик дітей. Ми досліджували повні сім’ї з однією дитиною, 
Таблиця 1 Ставлення дітей до батьків в окремих видах сімей, %

	Склад сім'ї	
Склад сім^і	Неповна сім'я (одна мама)	Повна сім'я, одна дитина	Повна сім'я, 2—3 дітей	Багатодітні
СІМ^І	
	
	Стать	
	Х	Д	Х	Д	X	Д	X	Д	
Мама	50,5	67,2	35	41,8	31,8	42	31	39	
Батько	13,2	10	25,3	14,5	19,3	14.8	22,5	16,8	
Батьки разом	21,6	18	50,4	48,6	39	41,8	33.9	32,7	
Брат, сестра	23,8	29,4	16,3	26,3	34,8	31,2	33,2	42,9	
Друзі	14,1	18,8	10	15.9	14,7	13,7	9,3	8,5	

повні сім'ї з двома-трьома дітьми, багатодітні, а також неповні сім'ї, де основну роль виконує мати. Аналіз результатів дослідження показує, що діти найприхильніше ставляться до матері у неповних сім'ях (дівчатка — 67,2;, хлопчики — 50,5%) (табл.1).

Природне бажання дітей бачити поряд з собою двох рідних людей — батька й матір, не відбереш. Але, коли складається ситуація, де дитина лишається напівсиротою, подвійну любов вона віддає матері. Як свідчить статистика, такі сім'ї складаються переважно в результаті розлучень, які досить поширені в нашому суспільстві. Дитина лишається сиротою при живому батькові. Рідше спостерігається тенденція, коли батько помирає. І тоді у таких сім'ях мати, як правило, намагається зробити все для того. щоб дитина не відчувала себе одинокою, покинутою. Та не завжди це вдається.
Дитячої любові й відданості варті всі матері, а тим більше матері, які змушені нести весь тягар життєвих перипетій на своїх плечах. Тому, безумовно, материнська турбота й опіка високо оцінюється дітьми з неповних сімей. Адже, за результатами дослідження, хлопчики й дівчатка найвище цінують матір у тих сім'ях, де роль батька обмежена або відсутня взагалі. У повних сім'ях, із збільшенням кількості дітей, роль матері слабшає. Цікавим є те, що саме в багатодітних сім'ях рольова оцінка матері є найнижчою в порівнянні з іншими типами (видами) сімей (дівчатка — 39%, хлопчики — 31%'). Подібна тенденція спостерігається в хлопчиків і дівчаток. Важливе значення для виховання дітей відіграє авторитет батька. У хлопчиків найтісніший зв'язок батька і сина спостерігається у повних сім'ях з однією дитиною. Через відсутність братів і сестер хлопчики вбачають у своєму батькові друга й порадника. Слід зазначити, що хлопчики з багатодітних сімей також віддають перевагу спілкуванню з батьком (22,5%).Найменшу увагу батькові приділяють діти з неповних сімей.
Дівчатка найбільшою увагою наділяють батька в багатодітних сім'ях (16,8%). Друге місце за кількістю свідчень на користь батька займають сім'ї з 2—3 дітьми (14,8%), найнижчий авторитет батька у дівчаток та хлопчиків з неповних сімей.
Благополуччя сім'ї залежить від взаємоповаги між батьками, спільності виховних ідей. Тому діти часто уявляють батька й матір саме в єдності. У такому випадку дитина в своїй свідомості не наділяє когось одного з батьків більшою увагою, а оцінює однаково їхню роль у своєму житті. Результати дослідження показали, що в свідомості дітей батьки виступають як одне ціле в повних сім'ях з однією дитиною. Отже, батьки, які виховують лише одну дитину, незалежно від того, хлопчик це чи дівчинка, постають в дитячій уяві в єдності. Це відбувається з певних причин. А саме, потрапляючи в становище відсутності братів і сестер, діти постійно перебувають у оточенні лише дорослих. На думку М.Стельмаховича, «...батькам дово-^ диться наче за «сумісництвом» поряд з батьківськими обов'язками виконувати ще обов'язки «зниклих» старших братів і сестер, тобто бути старшими друзями своїх дітей, залишаючись разом з тим, як і належить, їхнім «домашнім начальством» -(е-НВВ^ І тому батьки, займаючи таку позицію, мимоволі стають особливими для своєї дитини. Виховуючи лише одну дитину, батьки відчувають підвищену відповідальність перед нею. Вони постійно прагнуть догодити своєму «чадові», що в багатьох випадках призводить до негативних наслідків. Діти відчувають батьківську любов особливо гостро, коли вона спрямована лише на одного вихованця. Звичайно, найвищий вплив прихильності до своїх дітей спостерігається у благополучних сім'ях, де панують взаємна повага й любов між батьками.
В основному дитина, яка єдина в сім'ї й відчуває на собі подібну опіку, не виділяє когось одного з батьків окремо, а любить обох однаково. Цікавим є те, що під час аналізу результатів дослідження ми не помітили розбіжностей між хлопчиками й дівчатками. Тут вони виступають однодумцями. Дещо меншу єдність батьків усвідомлюють діти в сім'ях з більшою кількістю дітей. Найнижча єдність батьків спостерігається у неповних сім'ях (дівчатка — 18%, хлопчики — 21,6%).
Завданням кожної сім'ї є виховання мудрих дітей, якими можна було б пишатися. Основна відповідальність у цьому, безумовно, лягає на плечі батьків. Та не правильно було б відкидати вплив дітей одне на одного, особливо братів і сестер. На думку М.Стельмаховича, «...дитина, як правило, значно активніше реагує на вчинки старшої дитини в сім'ї, ніж на наказ батьків, оскільки діти завжди ближчі між собою в становиш! і взаєморозумінні, ніж з батьками» . Тобто виховна роль братів і сестер є не заперечувана. Таку думку підтверджують і результати нашого дослідження. У сім'ях, де є старші чи молодші брати і сестри, діти надають перевагу спілкуванню саме з ними. Ставлення до батьків змінюється. Спілкуються з ними: хлопчики — 39%, дівчатка — 32,7%. Ставлення до братів й сестер: хлопчики — 42,9%. дівчатка — 42,9%. Ця тенденція спостерігається особливо серед дівчаток, які виховуються в багатодітних сім'ях, і серед хлопчиків, які виховуються в сім'ях з 2—3 дітьми.
Зовсім протилежна ситуація спостерігається в сім'ях з однією дитиною. Одинокій дитині бракує партнера для ігор і спілкування в сім'ї, вона перебуває в оточенні лише дорослих, що гостро суперечить її природній потребі — спілкуватися зі старшими та молодшими братами й сестрами. Якщо таке спілкування відсутнє, дитина потрапляє в дискомфортне становище. Вже зазначалося, що в таких сім'ях батьки змушені виконувати подвійну роль — роль батьків і відсутніх братів та сестер.
Незалежно від того, як складаються стосунки між батьками й дітьми, будь-якій людині властиве бажання спілкуватися з іншими людьми. Отже, маючи навіть найкращу сім'ю, дитині також важливо мати хороших друзів. Тобто друзів, з якими можна було б поспілкуватись на різні теми, порадіти за їхні успіхи, поспівчувати невдачам.
Під час аналізу результатів опитування було виявлено, що найбільше шукають підтримки серед друзів дівчатка з неповних сімей. Зважаючи на те, що мама займає найголовніше місце в їхньому житті, друзям вони віддали почесне перше місце. На нашу думку, друзями вони намагаються поліпшити свій душевний стан і кофортніше відчувати себе в житті. Важливе значення відіграють друзі для дівчаток з повних сімей, де виховується лише одна дитина. У даній ситуації брак спілкування з дітьми в сім'ї компенсується спілкуванням з друзями.
Якщо в сім'ї виховується більше однієї дитини, вплив друзів зменшується. Це пояснюється тим, що дітям немає необхідності шукати партнерів для ігор і спілкування за межами домівки. Виховуючись у повній сім'ї зі своїми братами й сестрами, вони забезпечують собі найнеобхіднішу потребу в спілкуванні.
У хлопчиків ми помічаємо інше ставлення до друзів. У повних сім'ях з 2—3 дітьми хлопчики надають перевагу спілкуванню з-друзями. Друзі для хлопчиків не є своєрідною заміною братів і сестер, як у дівчаток. Найбільшою увагою наділяють друзів хлопчики з повних сімей з 2—3 дітьми (14,7%). На другому місці знаходяться хлопчики з неповних сімей. І третє місце посідають діти-одинаки з повних сімей. Навіть будучи однією дитиною, хлопчики не так гостро відчувають потребу в дружбі з іншими дітьми, знайшовши надійну підтримку в батька.
У багатодітних сім'ях хлопчики найменше відчувають потребу в дружбі. Як стверджує М.Стельмахо-вич, «Діти люблять виростати у середовищі своїх братиків і сестричок. Якщо ...спілкування зі старшими та молодшими братами й сестрами... відсутнє, дитина потрапляє у дискомфортне становище»". Ці слова підтверджують і результати тййвет дослідження. Виховуючись у багатодітних сім'ях, діти відчувають себе комфортно й затишно разом з братами й сестрами. У дітей-одинаків, навпаки, відчувається гостра потреба в спілкуванні з друзями (хлопчики — 10%, дівчатка — 15,9%). Слід сказати, що в дівчаток друзі відіграють дуже важливу роль тоді, коли сім'я неповна.
Отже, мікроклімат у сім'ї повністю впливає на потреби дитини, а також на формування особистісних характеристик. Майбутнє дитини певною мірою залежить від того, наскільки благополучна сім'я. Тобто, якщо в сім'ї дитина бачить взаємоповагу між батьками, дітьми й іншими членами сім'ї, це, безумовно, якнайкраще відобразиться в свідомості хлопчиків та дівчаток. Тому нас особливо зацікавив вплив членів родини безпосередньо на дитину, як особистість, а саме: формування таких особистісних характеристик, як допитливість, комунікабельність, лідерство, конфліктність, агресивність (табл.2).

Таблиця 2 Особистісні характеристики дітей 

	Склад сім'ї	
	Одна мама	Повна сім'я, одна дитина	Повна сім'я, 2—3 дітей	Багатодітні сім'ї	
	Стать	
	Х	Д	Х	Д	X	Д	X	Д	
Допитливість	35	48,5	49	54,9	47,3	56,4	42,5	57,7	
Комунікабельність	15.1	30,8	22,3	23	22,6	30,3	18,8	28,6	
Лідерство	22,7	12,7	14,3	16,8	26.6	17	23,9	15,4	
Конфліктність	41,6	14,4	26	13,9	26,9	12,6	16,3	6,8	
Відчуженість	15,4	18,5	12	13,6	17,1	14,1	24	14,6	

Перш за все дітям присутня допитливість. Саме вони здатні задавати найбільше питань, що свідчить про Їхнє велике бажання дізнатись про щось нове, невідоме.
За результатами дослідження найвищі показники відзначаються у дівчаток з сімей, у яких виховується більше двох-трьох дітей. У гурті, разом з братами й сестрами, дівчатка найактивніше цікавляться усім новим. Дещо нижчий відсоток допитливості спостерігаємо у повних сім'ях з однією дитиною (54,9%). Найменше цікавить новизна навколишнього середовища дівчаток з неповних сімей. Це спостерігається і в хлопчиків. Серед хлопчиків найвищий відсоток допитливості відзначається у сім'ях з однією дитиною, найнижчий — у неповних сім'ях. Діти з неповних сімей стають більш байдужими, їм не цікавими стають ті факти, які б зацікавили дітей з благополучних сімей.
Не слід залишати поза увагою і той факт, що діти, які ростуть без батька, відзначаються найбільшою агресією у ставленні до своїх однолітків, товаришів, друзів. Вони є найпершими порушниками в школі й за її межами, а також найактивнішими лідерами в конфліктних ситуаціях. Можливо, нестача батьківського виховання й спричинила такий хід подій. Найменше створюють конфліктні ситуації ті діти, які виховуються у багатодітних сім'ях. Діти з таких сімей намагаються не влаштовувати скандальних ситуацій, а відзначаються певною поступливістю, доброзичливістю. Не менше конфліктують і дівчатка-одиначки (13,9%) з повних сімей, які також намагаються верховодити в конфліктних ситуаціях. У сім'ях з більшою кількістю дітей рівень конфліктності знижується.
Вплив сімейного виховання позначається й на такій особистісній характеристиці, як комунікабельність. Як відомо, жодна людина не існує сама по собі. Кожен з нас може жити лише серед людей. Спілкування ж є невід'ємною й дуже важливою стороною людського існування. Тому, досліджуючи потребу в спілкуванні в різних сім'ях, ми визначили, що суттєва відмінність між хлопчиками й дівчатками. Виховуючись в неповних сім'ях, де основну виховну роль виконує мама, а роль батька практично відсутня, хлопчики стають дуже замкнутими, потреба в спілкуванні зводиться до мінімуму.
Дівчатка зовсім по-іншому формуються в неповних сім'ях. Вони, на противагу хлопчикам, активно вступають у спілкування, намагаються завдяки активному контакту завоювати прихильність друзів. Саме з таких сімей дівчатка найбільше цінують друзів, їхню дружню прихильність. Взагалі, за результатами дослідження, дівчатка є комунікабельнішими, ніж хлопчики. Потреба в спілкуванні в них розвинута більшою мірою.
Найактивнішими співбесідниками виступають хлопчики з повних сімей з 2—3 дітьми, і вони знаходяться на першому місці (22,6%). Дещо нижча активність  у хлопчиків-одинаків (22,3%). На нашу думку, знижене бажання спілкуватись у дітей з багатодітних сімей, де є старші й менші брати та сестри.
Дівчатка з повних сімей з 2—З дітьми теж активно спілкуються в колективі (30,3%). У багатодітних сім'ях дівчатка найактивніше спілкуються з братами й сестрами.. Найменша потреба у спілкуванні зі своїми однолітками спостерігається серед дівчаток, які є єдиною дитиною в сім'ї.
Хлопчики й дівчатка з повних сімей, де виховуються 2—3 дітей, найактивніше спілкуються зі своїми однолітками. Зайнявши активну позицію, діти впевнено зарекомендовують себе як безперечні лідери. Аналізуючи окремо результати дослідження дівчаток було помічено, що подібна активність спостерігається і в повних сім'ях з однією дитиною (16,8%). Прагнення домінувати поступово зменшується в багатодітних сім'ях (15,4%). Зовсім інше бажання спостерігається в дітей-напівсиріт. Особливо знижене бажання до лідерства відзначається у дівчаток, які виховуються без батька. Хлопчики з таких сімей теж знаходяться на передостанньому місці (22,7%). А найпасивнішими вони є у повних сім'ях, де виховується лише одна дитина (14,3%), поряд з тим, що дівчатка з таких сімей є більш активними (16,8%).
Методика Рене Жиля дала змогу нам уявити становище в сучасних сім'ях дівчаток і хлопчиків15-17 років. За результатами нашого дослідження, найвищий відсоток почуття відчуженості, одинокості, занедбаності спостерігається в дівчаток саме в неповних сім'ях. Тобто вони є найранимішими в подібній ситуації.
У хлопчиків почуття найбільше загострюється у багатодітних сім'ях, де вирує багатоголосся братиків і сестричок (24%). Здавалося б, присутність братів і сестер у сім'ї є причиною того, що хлопчики відчувають себе обділеними увагою з боку батьків.
Низький відсоток почуття відчуженості відзначається в повних сім'ях з 2—-3 дітьми серед дівчаток (14,1%). Серед хлопчиків третє місце розділяють діти з неповних сімей, де основну виховну роль виконує мати. Найкомфортніше і найвпевненіше почувають себе діти у повних сім'ях, де вони є єдиною дитиною. Будучи одинаком чи одиначкою в сім'ї, дитина має змогу певною мірою відчути всю турботу батьків, бо вони спрямовують усю свою любов і увагу на неї.

МЕТОДИЧНИЙ ПОСІБНИК
Сучасна сім'я все більше стає головною ланкою у вихованні дитини. Вона має забезпечувати її достатні матеріальні та педагогічні умови для інтелектуального, фізичного, морального та духовного розвитку.
Батьки. Якими вони повинні бути? Загальних рецептів немає. І все ж... Ніжна, весела мати, що вміє бути ледь-ледь холоднуватою. Стримано-суворий батько, що часом усміхнеться і зрідка попустує. Можливо, на таких невеликих «вкраплюваннях» мають триматися і авторитет, любов до дітей.
А дитина, якою б вона не була, коли їй скрізь погано, мусить бути захищеною вдома, мусить знати: там завжди горить вогник, що зігріє без зайвих запитань і повчань.
У вихованні підростаючих поколінь важливим чинником має стати родинна педагогіка. Родинна педагогіка розглядає виховання дитини як певну взаємодію головним чином батьків і конкретних умов, що впливають на виховання й соціальне становлення особистості. Як вихователі, так і батьки повинні добре знати особистісні якості дитини: фізичне й психічне
здоров я, стійкість нервової системи, реакції на ті чи інші види подразнень, інтереси і можливості тощо. А тому важливо поєднувати елементи наукової педагогіки та родинно-національних традицій, звичаїв і обрядів у підготовці батьків, педагогів до здійснення ними виховної функції, підвищення педагогічної культури сім'ї.
То хто ж допоможе батькам набути педагогічних знань? Напрошується традиційна відповідь — школа. І це, зрештою, правильно. Бо школа лишається одним з найбільших авторитетів у цьому питанні.
Аналіз педагогічної практики показує, що найкращі результати дає така організація педагогічного всеобучу батьків, яка передбачає обов'язкові для батьків бесіди за сталим планом і програмою; групові та індивідуальні консультації, педагогічні практикуми, батьківські загальношкільні і класні збори, ґ активне залучення до участі у виховній роботі з класом, до виконання доручень батьківського комітету.  
Зібрані матеріали призначені для класних керівників, вчителів, шкільних психологів в організації роботи з батьками і для самостійної роботи всіх, хто підвищує педагогічний рівень.

ПОРАДИ І РЕКОМЕНДАЦІЇ ЩОДО ВИХОВАННЯ І НАВЧАННЯ ДІТЕЙ В СІМ"Ї'
Стаття 59 Відповідальність батьків за розвиток дитини
1. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини як особистості.
2. На батьків покладається однакова відповідальність за виховання і розвиток дитини.
3. Батьки та особи, які їх замінюють, зобов'язані:
—- постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей:
— поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до України, рідної мови, культури, сім'ї, повагу до національних, історичних, культурних цінностей інших народів:
—— сприяти здобуттю дітьми освіти у закладах освіти або забезпечувати домашню освіту в обсязі вимог до її змісту, рівня та обсягу:
— виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.
4. Держава надає батькам і особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків, захищає права сім'ї.
Стаття 60
Права батьків
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право:
—- вибирати Заклад освіти для неповнолітніх дітей:
—— обирати і бути обраними до органів громадського самоврядування в закладах освіти:
— звертатись до органів державного управління освітою з питань навчання, виховання дітей;
— захищати у відповідних державних, судових органах законні інтереси своїх дітей.
Десять «Золотих правил» для батьків
Поради американського психолога доктора Віктора Клайна:
1. Не марнуйте часу дитини.
У ранньому дитинстві мозок найкраще сприймає нове, накопичує знання. Отже, подбайте, щоб життя дитини не було нудним, одноманітним, безрадісним. Створивши сприятливе середовище, можна підвищити коефіцієнт розумового розвитку.
2. Формуйте самоповагу.
Власний образ, закріплений свідомістю, є визначальним на роботі, при виборі друзів, у сім'ї. Висока самооцінка додає сміливості, впевненості, вміння ризикувати. Діти повинні усвідомити, що успіх, майбутній добробут залежать від них самих.
3. Навчіть дитину спілкуватися.
Є шість умов, за яких у дитини виробляються корисні навички: щира любов до батьків, приязне ставлення до оточуючих, зовнішня привабливість (одяг, манери), можливість спостерігати правильне соціальне спілкування (поведінка батьків, вчителів), висока самооцінка, достатній запас слів, вміння підтримувати розмову.

4. Пильнуйте, щоб дитина не стала «телеманом».
Сидіння перед телевізором гальмує в дітей розвиток лівої півкулі головного мозку. А нею визначається розвиток мови. Отже, з часом у дитини можуть виникнути ускладнення під час спілкування. «Телемани» швидше реагують, але миттєва реакція, позбавлення осмислення не завжди корисне.
5. Виховуйте відповідальність, порядність. Потрібно не лише пояснювати, що добре, а що — по-гано, а й закріплювати гарні навички, карати за негідні вчинки. За приклад має слугувати гідна поведінка батьків.
6. Навчити дитину шанувати сім'ю. Добрі стосунки, любов і повага в сім'ї виховують краще за будь-які лекції.
7. Подбайте про гарне оточення.
Якщо ви живете на соціально-психологічному смітнику, дітям важко буде вийти з нього, розповсюджуючи пахощі троянди. Оточення впливає на моральні орієнтири, поведінку дітей. Тому уважно придивіться, з ким дружать ваші діти, поцікавтесь репутацією школи, до якої вони ходять.
8. Будьте вимогливими.
Діти з високою самооцінкою, почуттям власної гідності, вмінням робити щось краще за інших, виховуються, як правило, в сім'ях, де до них ставлять високі вимоги. Але не будьте тиранами.
9. Привчайте дитину до праці.
Певною мірою ви можете запрограмувати життєвий успіх своїх дітей.
Не слід надмірно оберігати своїх синів і дочок від труднощів. Нехай вони зрозуміють, що шлях до успіху вимагає певних зусиль.
10. Не робіть за дітей те. що вони можуть зробити самі.
Нехай вони все перепробують, нехай вчаться на власних помилках, звикають робити щось для інших. Якнайбільше спілкуйтеся з дітьми.

" Діти вчаться жити у життя
Якщо дитину постійно критикувати — вона вчиться ненавидіти.
Якщо дитина живе у ворожнечі — вона вчиться агресивності.
Якщо дитину висміюють — вона стає замкнутою.
Якщо дитина зростає у докорах — вона починає жити у почуттях провини.
Якщо дитина зростає у терпимості — вона вчиться сприймати інших.
Якщо дитину підбадьорюють — вона починає вірити в себе.
Якщо дитину хвалять — вона вчиться бути вдячною.
Якщо дитина зростає в чесності — вона вчиться бути справедливою.
Якщо дитина живе у безпеці — вона вчиться вірити людям.
Якщо дитину підтримують — вона вчиться цінувати себе.
Якщо дитина живе у розумінні і доброзичливості — вона вчиться знаходити любов у цьому світі.
[Із пластового часопису «Цвіт України»).
Сім принципів виховання дисципліни у дитини
1. Відокремлюйте свої почуття від дій. Не осуджуйте дитину. Вона повинна відчувати, що її люблять. Пам'ятайте, щоб змінити вчинки дитини, треба зрозуміти її почуття і навчитись з ними поводитись.
2. Уважно вивчайте дитину — ви повинні знати стан здоров'я її нервової системи. Дії дитини в стані нервового розладу повинні сприйматися батьками як симптом більш глибоких емоційних ускладнень, викликаних критикою, звинуваченням або покаран-ням.
3. Відповідайте на почуття дитини. Створіть такі умови, щоб дитина почувалась емоційно захищеною, могла виговоритись, а її негативні емоції знайшли вихід у словах, а не в діях.
4. Якщо без покарання обійтись не можна, то нехай дитина обере його сама. (Практика свідчить, що діти, як правило, вибирають більш суворе покарання, ніж хотіли батьки. Але в таких випадках вони вже не вважають його жорстоким, несправедливим і не ображаються на батьків].
5. Караючи дитину, переконайтесь в тому, що вона розуміє, за що. Що звинувачує в цьому себе, а не того, хто карає. Допоможіть їй зрозуміти правила поведінки і засвоїти їх.
6. Дайте зрозуміти своїй дитині, що дисциплінарні проблеми дітей стосуються не тільки дорослих, а є їх спільними.
7. Накладіть обмеження на небезпечні та руйнівні дії. Допоможіть дитині направити її дії в інше, дозволене русло. В цьому полягає основна формула динамічного підходу до проблеми дисципліни дитини.

Пам'ятка для батьків
1. Шановні батьки, пам'ятайте! Тільки разом у співпраці зі школою, церквою та громадськістю можна добитися бажаних результатів у вихованні й навчанні ваших дітей.
2. Обов'язково постійно цікавтесь розвитком, навчанням і поведінкою ваших дітей. Для цього відвідуйте заняття, батьківські збори, зустрічайтесь з класним керівником і вчителями школи.
3. Щоденно цікавтесь навчанням дитини. Радійте її успіхам, допомагайте узагальнювати, співставляти, аналізувати вивчене, прочитане, побачене. Не дратуйтесь із-за кожної невдачі, що спіткає дитину, не карайте і не ображайте її гідності, а допоможіть зрозуміти і усвідомити помилки, недоробки і загартуйте її силу волі своєю допомогою і розумінням.
4. Привчайте дитину до самонавчання й до самоконтролю у виконанні домашніх завдань і обов'язків. Надавайте розумну допомогу у їх виконанні. Важливо викликати інтерес до навчання, але не муштрою і силою, а добрим словом, підтримкою, порадою, терпінням і ласкою.
5. Сприяйте тому, щоб дитина сформувала у собі активну життєву позицію: брала участь у всіх класних, шкільних заходах, концертах, щоб не боялася декламувати, співати, танцювати, виконувала б сумлінно шкільні доручення, проводила політінфор-мації виховні години. Для цього необхідно бути в курсі шкільного життя, цікавитися планами дитини щод§нно, допомагати підготуватися до уроку вивчити необхідне, підтримувати в дитині впевненість і
сміливість.
,7. обов'язково надавайте посильну допомогу школі (квіти, озеленення, оформлення кутків, класу, ремонт приміщення, участь у концертах, зборах).
Що повинен знати школяр, ідучи до школи
1. Домашню адресу, телефон, адресу школи.
2. Місце роботи батьків, їх посади.
3. Шлях від школи додому і назад.
4. Знати і виконувати правила дорожнього руху. вміти поводити себе на вулиці, в школі.
5. Відкривати й закривати самостійно двері квартири.
6. Чітко відповідати на запитання дорослих.
       від кого не залежить, але щоб вони         шляхом правильного виховання зробилися хорошими — це в нашій владі.
Плутарх

Закони розумно організованого сімейного виховання учнів
 1. Пам".ятайте, що навчання — один з найважчих видів праці і що розумові сили і можливості дітей неоднакові. 
2. Не потрібно вимагати від учня неможливого. Важливо визначити, до чого він здібний та як розвинути його розумові здібності.
3. Навчання не сприяє розвиткові учня, якщо воно вимагає від нього механічного заучування і не потребує напруження розумових сил, пізнавальної активності, мислення і дії.
4. Будьте милосердні до своїх дітей. Найпростіший метод виховання, що не потребує ні часу, ні розуму, — побити дитину і цим образити її, озлобити або й зламати. Відмовтесь від опіки, крику, насилля й наказового
тону-
5. Розвивайте цікавість, інтелектуальні бажання,
ініціативу і самостійність дитини в навчанні та всіх її справах.
6. Пам'ятайте, що за науково обгрунтованими нормами над виконанням усіх домашніх завдань учні  повинні працювати до 4 год., 
7. Не хвилюйтесь, ваша дитина отримає не таку оцінку, якої вам бажалося б, за виконану роботу. По-перше, оцінка відіграє виховну роль, а, по-друге, це не остання оцінка.
8. Дайте дитині можливість пережити радість успіху в навчанні, визначити індивід-доріжку в розумовій праці.
9. Здоров'я дитини — крихка кришталева куля й тримають її три Атланти: спадковість, спосіб життя й середовища. Організуйте правильний режим життя, харчування, навчання й відпочинку дітей.
10. Обов'язково помічайте й заохочуйте навіть мало помітні успіхи дітей у навчанні й поведінці, використовуйте для цього слова схвалення, поцілунки, різні види морального й матеріального заохочення.
11. Перевіряйте виконане дітьми домашнє завдання. Вашими оцінками мають бути такі: «я задоволений», «незадоволений», можна додати «дуже». І будьте впевнені, що завтра ваша дитина буде дуже старатися, щоб ви нею були задоволені.
Пам'ятайте, що дитина —- дзеркало життя своїх батьків. Як у краплині води відображається сонце, так і в дітях відображається вся організація життя сім'ї, працьовитість, духовне багатство і моральна чистота матері й батька.

Як виховати обдаровану дитину?  - ,
Американський доктор Девід Льюіс, узагальнивши досвід тисяч сімей, де виросли обдаровані діти, дає рекомендації щодо виховання майбутніх талантів. Вони полягають у виконанні таких правил:
Я відповідаю на всі запитання дитини терпляче і чесно.
Я поставив стенд, на якому малюк може демонструвати свої роботи.
Я не сварю дитину за безлад в кімнаті і на столі, якщо це зв'язано з творчим заняттям і робота ще не закінчена.
Я доручаю дитині посильні завдання, допомагаю їй будувати власні плани, приймати рішення.
Я беру дитину у цікаві поїздки, купую книги і матеріали для її улюблених занять.
Я ніколи не кажу своєму нащадку, що він чимсь поступається перед іншими дітьми чи навіть дорослими.
Я привчаю дитину самостійно мислити, заохочую її фантазувати, придумувати історії, вчити вірші, розучувати пісні.
Я щодня знаходжу час, щоб побути наодинці, поговорити.
Я ніколи не докоряю дитині за помилки.
Вчу вільно спілкуватися з дорослими будь-якого віку.
Якщо ви виконуєте тільки 20 відсотків з того, про що йде мова, треба замислитися.
Але якщо дані правила є у вашій сім'ї нормою, то, можливо, іноді варто знизити виховний запал і надати більшу свободу і собі, і дитині.

Повага змалку

Коли я часом чую. як підлітки, а то й молоді люди звертаються до батьків: «батя», «папаша», «старик», «маманя», «мамаша» або заочно називають їх «мої предки», мені робиться боляче і ніяково. Боляче за себе, ніби це стосується мене, і за тих батьків, до яких так звертаються. Чому сьогодні з'являється зневага дітей до батьків, відчуженість між ними? Чогось подібного, принаймні в наших селах, колись не чули. В Україні не лише до батька, матері, діда, баби, а навіть подружжя, сусіди між собою зверталися на «Ви». Любов і повагу до батьків, старших, як і працьовитість, гідність, релігійність у наших родинах виховували змалку.
Слово батьків або старших у сім'ї було законом для менших. Вони вже змалку мали свої обов'язки, виконували різну роботу, посильно працювали. Дівчатка переймали науку від матері, баби — вчилися прясти, вишивати, ткати, розписувати писанки, шити одяг, наводити лад у хаті. Хлопчики вчилися чоловічого ремесла від батька чи діда. Наприклад, колись було за правило, що дівчинка 7--10 років могла вишити собі сорочку.

Допоможемо своїй дитині самоорганізовувати себе та своє робоче місце
Своєчасно лягати спати і рано вставати, щоб не запізнюватися до школи, встигнувши перед тим без особливого поспіху та зайвої метушні й нервування все зробити — прибрати постіль, провітрити кімнату, зробити ранкову гімнастику, виконати туалетні і водні процедури, добре поснідати.
Тримати в чистоті, охайності своє робоче місце, коли кожна річ має своє постійне місце; під руками завжди мати тільки те, що потрібно, а використавши, покласти туди, звідки його взяв; після виконання всіх домашніх завдань у ранець покласти все необхідне для шкільних занять наступного дня з тим, щоб нічого не забути вдома.                  
Сівши за письмовий стіл, відразу приступити до ро-боти, не відволікаючись на сторонні справи, працювати зосереджено, наполегливо, бо, як кажуть у народі, «коли став робить, то байдики не бить».
Мати дозвілля тоді, коли виконано все домашнє завдання.
Виконувати завдання у той день, коли їх одержано; золотим правилом поведінки нехай стане мудра народна порада: «Нинішньої роботи на завтра не відкладай».
Працювати в темпі, жваво. «Відстанеш годиною — не наздоженеш родиною».
Неодмінно доводити розпочате виконня домашнього завдання до його повного завершення.
Не братися відразу за багато справ, бо «Хто много зачинає, той мало кінчить».
Благо — натхненна праця, яка будить охоту до неї, і це має дуже велике значення. «Була б охота, піде на лад всяка робота», — вчить народна педагогіка. Саме така мета вбачається у духовно-моральній допомозі. Тепле слово, лагідність, доброзичливі стосунки в сім'ї, щира порада, зразковий приклад батьків у тих чи інших вчинках, родинна любов, увага та повага, підтримка та взаємовиручка в скрутну хвилину — ось якої саме допомогти у навчанні потребують наші діти від своїх батьків.

ПСИХОЛОГІЧНА КРАМНИЦЯ. ЗАПАМ'ЯТАЙМО ПОРАДИ МЕДИКІВ, ПСИХОЛОГІВ
Не тримайте страх ні в собі. ні в дітях
Почуття страху характерне для більшості дітей. Це може видатись дивним, але сам по собі цей страх не існує. Він з'являється несвідомо й тільки в наших думках. Лякливі думки вносять у життя, особливо дитяче, обмеження, викликають почуття пригніченості, руйнують віру в себе. Батьки повинні пам'ятати про це й не навіювати дітям негативних емоцій, залякувати їх.
 Науковці вже давно довели, що страх є живильним грунтом для хвороб. Згадаймо давню притчу.
По дорозі до міста повз стару людину, яка сиділа на узбіччі, проходила Чума.
— Куди ти йдеш? — запитав старий.
— До міста, аби вбити тисячу людей, — відповіла Чума.
Рік потому Чума, повертаючи з міста, знову зустріла старого.
—- Ти сказала мені, що прямуєш до міста, аби вбити тисячу людей, а померло аж десять тисяч, — мовив їй старий.
— Я сказала тобі правду: я вбила тільки тисячу. Решту згубив страх!
Отож. страх — продукт власної свідомості. Він зникає, якщо його не тримати.
Враховуйте стан дитини
Не повинно бути (ні в батьків, ні в дітей] емоційної і розумової напруги останні півгодини перед сном та перші півгодини після сну. Тоді у ваших дітей не буде серйозних нервових розладів.
Хлопчик, який невпевнений у собі, починає відставати і в інтелектуальному розвитку, і у фізичному — затримується ріст.
Перед менструацією і під час неї психічний стан дівчинки не можна вважати повністю нормальним. Він буде хитким, доки в організмі не сформується гормональний баланс.
Знання, отримані без радощів або з гнівом, не можна вважати засвоєними.
За день кожна дитина повинна одержати від батьків 7—8 словесних «погладжувань» [«Ти охайна, доню», «Ти добре полагодив стілець, сину», «Ми всі тебе любимо» тощо].
До вашого записника
Дитина «псується» багато разів, щоб знову відчути життя і себе. «Розвалюється», щоб будувати себе по-новому. Ніхто не підпадає під схему. І ніхто не помилиться добровільно. Але при цьому не повинно бути ніякої іронії з боку дорослих, ніякого кепкування над дитиною. Застерігаємо - це небезпечно.
Дитину можна і треба підхвалювати без вихваляння.
Звертайтесь іноді до малюка за порадою як до рівного.
Для дитини це велика миттєвість, зірковий час! (З нею радяться, вона потрібна, вона доросла!)
Зверніться і за допомогою як до рівного. Виховання — це завжди трішки спектакль. Є моменти, коли і дорослий повинен зуміти вдати з себе безпомічного, беззахисного, залежного. Саме так — від вашої дитини. Практикувати це вже можна, починаючи з 6—7 років.
Випереджувальна похвала
Якщо ви хвалите дитину за те, чого у неї немає, це ще не означає, що ви кажете неправду. Ми говоримо так, ніби це могло бути. Передаємо цю віру, прищеплюємо її дитині. І навіть якщо у неї нічого не виходить, все одно треба хвалити щедро за спробу досягти бажаного. За спробу зробити спробу.
Важливо хвалити дітей вранці (і якомога раніше). Це для них аванс на довгий і важкий день. І на ніч слід похвалити (або просто поцілувати й сказати лагідне: «На добраніч»).
На практиці, на жаль, інше: «Я тобі вже показував. Ну що ж ти такий дурний?», «Ти знову зігнувся, нещасний?», «Не розумієш? Яка нездара!»
А випереджаюче несхвалення — зловісне негативне навіювання. Запам'ятаймо це.

Принципи лікувальної педагогіки
Принцип гуманізму
Постійно виявляти активне співчуття, що подає надію, до хворих дітей, викликати в них віру і надію на видужання та успішне навчання.
Будувати свої взаємовідносини з учнями за правилом — перед вами діти, які болісно переживають свій хворобливий стан, але ніколи не треба нагадувати їм про це, особливо у присутності інших.
Принцип оптимізму
Створювати такі умови (природовідповідні, соціальні, медико-педагогічні), які б активно відокремлювали дітей від переживань, пов'язаних з їхніми хворобами, викликали б у них життєрадісність, оптимістичність почуттів.
Принцип індивідуально-особистого підходу
В кожній дитині і підлітку необхідно бачити не тільки учня, а й особистість з її виключно індивідуальними рисами характеру, волі, інтелекту, багатогранними нюансами поведінки, ставлення до навчання, здоров'я і у відповідності з цим застосовувати ті чи інші медико-педагогічні впливи.
Принцип наступності
Добиватися усвідомлення учнями ефективності і життєвої необхідності як лікувальних процедур, так і шкідливих занять: забезпечувати органічну наступність навчально-виховних і оздоровчих заходів, єдність медико-педагогічних пливів, взаємне їх доповнення і коригування з метою створення психологічної врівноваженості і впевненості у видужанні.
Принцип обов'язкового успіху у навчанні
Спиратися на реальний рівень знань учнів, викликати у них впевненість у своїх силах, здібностях і можливостях, що підвищує їх самооцінку і породжує свідоме, активне ставлення до навчально-пізнавальної діяльності, активізує процес видужання.
Принцип активної життєвої позиції
Готувати дітей у процесі і після спеціального лікування до активного повнокровного життя і навчання при збереженні повноцінності мислення, волі, інтелекту.
Гра- експеримент
Шановні батьки! Пропонуємо вам провести зі своїми дітьми експеримент. Він допоможе вам з'ясувати, чи виховані ваш син або донька. Одержавши результати (можливо, невтішні], не поспішайте дорікати дітям. Висновки зробіть і для себе.
Ось запитання. Якщо ваш син [дочка] відповідає «так», на полях треба ставити «плюс», якщо «ні» — «мінус». Нагадайте дітям, не ображаючи їхньої гідності, що відповідати треба чесно.
1. Якщо тобі доводиться несподівано затриматися у школі, на прогулянці або раптово піти з дому, чи повідомляєш ти про це рідних (запискою, по телефону, через товариша]?
2. Чи бувають випадки, що батьки зайняті якоюсь роботою (генеральне прибирання, ремонт тощо], а тебе посилають на вулицю або в кіно, щоб «не крутився під ногами»?
3. Відклади на хвилинку книжку і оглянь квартиру не своїми, а маминими очима. Чи немає в кімнаті речей. які лежать не на місці?
4. Чи можеш ти одразу, нікуди не заглядаючи, назвати дні народження батьків, бабусі та дідуся, братів і сестер?
5. Свої потреби (купити ковзани, м'яч, джинси) ти, напевне, знаєш добре. А чи відомо тобі, яка річ терміново потрібна мамі або батькові та коли вони збираються придбати її?
6. Чи трапляється так, що, крім маминого доручення, ти виконуєш ще якусь роботу «від себе», за власною ініціативою (наприклад, тебе попросили протерти підлогу в коридорі, а ти ще й все взуття почистив)?
7. Мама пригощає тебе апельсином, тістечком, цукеркою. Ти завжди перевіряєш, чи дісталося смачне дорослим?
8. У батьків випав вільний вечір. Вони збираються в гості або в кіно. Чи висловлюєш ти своє небажання залишитися вдома (просиш їх не йти, вимагаєш узяти й тебе, кажеш, що тобі самому страшно або, можливо, мовчки сидиш з кислим і незадоволеним виглядом)?
9. У вас вдома дорослі гості. Чи доводиться рідним нагадувати тобі, що треба зайнятися якоюсь тихою справою, не заважати дорослим, не втручатися в їхню розмову?
10. Чи соромишся ти вдома, в гостях, у музеї подати мамі пальто або виявити інші знаки уваги?
Отже, було десять запитань. Якщо хороший син або донька, знаки повинні стояти на полях такі: «+—++++ -». Але можлива й протилежна картина. Тоді треба серйозно замислитись.

ТЕСТИ І АНКЕТИ
Анкета «Ти і твої батьки»
1. Який склад твоєї сім'ї?
Бабуся Мати     Вітчим   Брат    1-2-3 
Дідусь   Батько   Мачуха  Сестра 1-2-3
2. Чи пишаєшся своїми батьками?
Так
Частково Іноді
3. Як проводиш своє дозвілля?
Займаюся в гуртку. Займаюся спортом [у секції]. Відвідую кіно чи театр. Читаю художню та іншу літературу. Займаюсь у музичній школі. Дивлюся телепередачі. Спілкуюся з друзями.
4. Як ти проводиш вільний час з батьками?
Відвідуємо кінотеатр. Ходимо в театр. Відвідуємо виставки, музеї. Разом виїжджаємо за місто. Працюємо на дачній ділянці. Ідемо до родичів на село. Не проводимо вільний час разом.
5. Як часто ти проводиш своє дозвілля з батьками?
Один раз на тиждень. Один раз на 2—3 тижні. Один раз на місяць. Один раз на півкроку. Майже завжди. Ніколи.
6. Чому не проводиш дозвілля з батьками?
Нецікаво.
Не маю вільного часу.
Батьки не мають вільного часу.
Вільний час батьків не збігається з моїм.
7. Які стосунки між батьками?
Дружні
Напружені
Конфліктні
Не хочу говорити
8. Які стосунки у тебе з батьками?
Дуже добрі Довірливі Напружені Конфліктні
9. Чи подобається тобі в колі твоїх батьків?
Так
Ні
Не завжди
Не знаю
10. Чи ділишся ти зі своїми батьками проблемами, радощами, невдачами? Так
Ні	\і
Не завжди	*
11. Чи розуміють тебе батьки?
Повністю Частково Не розуміють
12. Скільки часу у тебе лишається на дозвілля?
Достатньо. Мало. Не лишається	
Не знаю, куди подіти
13. Яка форма дозвілля найбільше до душі?
Спілкуватися з батьками
Прогулюватись	. 
Проводити час з друзями
Займатися спортом
Займатися музикою, слухати музику
Займатися технікою
Відвідувати кіно і театри
Читати ;
Дивитися телепередачі Грати в комп'ютерні ігри Танцювати
14. Чи допомагаєш батькам, старшим членам сімТ?
Так
Іноді
Ні
Немає потреби
15. Чи береш участь у плануванні сімейного бюджету?
Так
Іноді
Ні
Немає потреби
16. Чи хотів би ти виховувати своїх дітей, як тебе виховують твої батьки?
Так
Частково
Ні
З певними змінами
17. Чи знаєш ти, яку роботу виконують твої батьки?
Так
Ні
Не виконують
18. Чи є в сім'ї власні традиції? Які вони?
Так
Ні
Деякі
19. Які члени сім'ї користуються в тебе незаперечним авторитетом?
20. Кому в сім'ї належить вирішальний голос?
21. Чи дають тобі кишенькові гроші?

Анкета «Ми і наші діти» 
1.	Склад вашої сім'ї?
2.	. Якому дозвіллю ви віддаєте перевагу?
Заняття спортом Відвідуванню кіно і театру Читанню книг
Відвідуванню кафе, ресторанів Застольним зустрічам з друзями Перегляду телепередач Відвідуванню змагань, матчів Сімейному колу
3. Як часто ви проводите дозвілля із своїми дітьми?
Щодня
Щосуботи
Щонеділі
Ніколи
Інколи
Під час відпустки
При першій можливості
4. Яку сферу [вид] трудової діяльності ви б рекомендували своїй дитині?
5. Яку суму кишенькових грошей, на ваш погляд, повинен мати син/донька?6. Які стосунки у вашій сім'ї?
Дуже добрі
Добрі
Не дуже добрі
Погані
7. Які стосунки особисто у вас з сином/донькою?
Довірливі Спокійні Напружені Конфліктні
8. Як часто ваша сім'я збирається разом?
Щодня
Щонеділі
Зрідка
Під час сімейних свят
На дачі
Під час підпустки
9. Чи знаєте ви, яку громадську роботу виконує ваш син/донька в школі?
10. Яку громадсько-педагогічну роботу ви виконуєте у школі?
11. Як часто ви буваєте у школі, де вчаться ваші діти?
12. Які труднощі ви відчуваєте у вихованні дітей?
Діти вас не розуміють
Діти не беруть до уваги ваших вимог
Вам не вистачає часу на спілкування
Не знаєте, як діяти в тому чи іншому випадку
Не знаєте, як реалізувати рекомендації вчителів Є розбіжність думок щодо виховання у сім'ї Діти роблять все назло Не маєте достовірної інформації Не можете знайти спільної мови з вчителями Не можете досягти єдності вимог з вчителями і всіма членами сім'ї
13. Хто, на вашу думку, має найбільше займатися вихованням дітей?
Сім'я
Громадські організації
Школа
Вулиця
Трудові колективи
Учнівські колективи
Друзі
14. Перелічіть трудові обов'язки вашого сина/доньки.
15. З яких питань діти розмовляють з вами відверто? Як часто?
16. Чи цікавляться діти вашою роботою?
17. Чи достатньо, на вашу думку, вашого педагогічного кругозору для виховання власних дітей?
Так Ні
18. За що цінують вашого сина/доньку його друзі. знайомі?
19. Чи знаєте ви імена друзів та знайомих вашого сина/доньки?
20. Чи бере ваша дитина участь у плануванні сімейного бюджету?
21. Чи впевнені ви у благополучному переборенні вашими дітьми «важкого» періоду переходу до дорослості?
Так
Є певні сумніви
Важко сказати
22. Чи знаєте ви, де в даний час знаходиться ваша дитина?

Опитувальний аркуш для батьків. Напишіть на окремому аркуші у довільній формі. Обміркуйте результат.
Чи з радістю ваша дитина йде на навчання?
З яких предметів відчуває складнощі? Чому?
Скільки часу (приблизно] витрачає на підготовку до уроків?
Чим захоплюється у вільний час?
З яких предметів вчиться із задоволенням?
Чи допомагає молодшим у сім'ї?
Чи знаходите взаєморозуміння з класним керівником, вчителями?
Чи задовольняють вас батьківські збори?
Як часто буває у вас вдома?
Яку реальну допомогу ви могли б надати школі?
Однією з серйозних проблем певної частини сімей є те, що діти погано вчаться, втрачають інтерес до процесу навчання. Саме в цей час може відбутися переорієнтація моральних цінностей дитини. В такому разі класний керівник повинен вивчити думку батьків з приводу причин, що вплинули на процес погіршення результатів навчання їхньої дитини.
Це можуть бути такі відомості:
1. Прізвище, ім'я дитини.
2. Ступінь сумлінності дитини в навчанні в школі під час приготування домашніх навчальних завдань. Високий Середній Низький
3. З яких навчальних предметів, на вашу думку, не встигає дитина? Як ви думаєте, з якого часу?
4. Чи отримувала ваша дитина допомогу (необхідне підкресліть). Від педагога Від встигаючих учнів Від батьків
5. Чи можете ви виділити особливості поведінки вашої дитини в школі і в сім'ї?
6. У чому, на вашу думку, можуть полягати причини розходжень у поведінці дитини?
7. Які засоби педагогічного впливу на дитину у вашій сім'ї є найвдалішими?
8. Які виховні засоби з вашого боку дитина сприймає негативно або не сприймає взагалі?
9. Чи розділяє ваші педагогічні погляди в сім'ї дружина (чоловік)? Якщо ні. то чому?

Анкета для батьків
(визначення ступеня вираженості особистісних якостей у дітей)
1. Які з наведених далі якостей (особливостей) розвинені у вашої дитини слабко (підкресліть однією лінією); потребують удосконалення (підкресліть двома лініями), розвинуті в нормі (підкресліть хвилястою лінією); виражені гіпертрофовано (підкресліть двома хвилястими лініями)?
1. Активність
2. Впертість
3. Наполегливість
4. Витримка
5. Витривалість
6. Дієздатність
7. Організованість
8. Сумлінність
9. Працелюбність
10. Чесність
11. Зібраність
12. Справедливість
13. Принциповість
14. Чемність
15. Відповідальність
16. Стриманість
17 Доброзичливість
18. Довірливість
19. Чуйність
20. Співчуття
21. Кмітливість
22. Допитливість
23. Винахідливість
24. Орієнтування
25. Передбачливість
26. Самоконтроль
27. Самооцінка
28. Критичність
29. Самокритичність
30. Уважність
31. Спостережливість
32. Допитливість
33. Творчість
34. Уява
35. Логічність
36. Далекоглядність
37. Охайність
38. Хороша пам'ять
39. Здатність до самоаналізу
40. Послідовність
Такі спостереження батьків, виявлення Провідних психічних якостей у своїх дітей, визначення ступеня їх
розвитку в сім"! класний керівник може	стимулювати
протягом певного періоду, чверті,	навчального
півріччя, року.
Вирази, яких бажано уникати у спілкуванні з
дочкою (сином]	/ Я тисячу разів тобі казав(ла), що ... Про що ти тільки думаєш ... Невже тобі важко запам'ятати, що ... Скільки разів треба повторювати ... Невже ти не бачиш, що ...
Всі люди (такі-то. так-то себе поводять), а ти ... Ти стала такою (нудною, грубою, неуважною)... Ну, що в тебе за друзі...              Ну, на кого ти схожа ... Що ти до мене причепилася... Ти така ж, як і твій батько (мати), теж...
Вирази, які треба вживати якомога частіша
Ти в мене така красуня...           
З тобою мені так легко...                     
Я нікому так не вірю, як тобі ...
Порадь мені, будь ласка,...
У мене немає нікого ближчого за тебе...
Я б ніколи не зумів(ла) так добре зробити, як ти ...
Ти в мене найрозумніша...
Які в тебе чудові друзі...

Сім'я як колектив і виховання підлітків
Мета. Ознайомити батьків з віковими особливостями підліткового віку. З'ясувати причини конфліктів а батьками.
Обладнання. Виставка літератури на дану тему. Висловлювання Франсуа Моріака.
Між батьками і дітьми висить стіна сорому, нерозуміння. Щоб ця стіна не виросла, потрібні зусилля, на які ледь вистачає людського життя,
Але діти народжуються у нас в ту пору, копи ми ще переповнені собою і від дітей просимо не стільки довіри, скільки спокою. Батьків віддаляють від дітей їх власні пристрасті. Якщо ти пам'ятаєш свої гріхи, то в чому ти можеш докоряти своєму синові?
Ф.Моріак
Форма проведення. Відверта розмова.
Усе суще і живе на Землі має свій початок і свій кінець. Сім'я ж у цьому одвічному циклі виконує роль не тільки продовження роду, а й збереження та продовження соціальних, культурних, духовних традицій.
У наш час, такий тривожний і бентежний, економічно і соціальне нестабільний, суспільне хисткий і вибухове небезпечний непередбачуваними подіями і полярно змінюваними цінностями, сім'я, хоч і зазнає значного негативного впливу, але продовжує лишатися тим єдиним острівцем у бурхливому життєвому морі, де людина може знайти дах, розраду і надію.
І кожен з дітей знаходиться у сімейному колективі. Тут вони живуть, виховуються, а ви, як батьки, несете відповідальність за їх виховання.
Можна уявити злу. недоброзичливу людину, яка виросла в добрій, справедливій сім'ї? Можна.
Можна зустріти ледаря, який вийшов із сім'ї трудівників? Можна.
Можна знайти приклади, коли в неблагополучній сім'ї виростали прекрасні люди? Можна.
Тому що сім'я має великий вплив на особистість дитини. Для кожної сім'ї характерна специфічна, особлива свідомість — певні критерії в оцінці життєвих явищ, поставлені мета і способи її досягення, погляди на навколишній світ і т. д. Звичайно, сім'я — колектив чутливий. На неї впливає склад сім'ї. Жити у великій сім'ї, де
зібрані представники трьох поколінь, зовсім не те, що в сім'ї без дідуся і бабусі; там, де одна дитина, живеться по-іншому, ніж у сім'ї, де дітей кілька. В кожній з таких сімей по-різному розподілені ролі. різні клопоти і обов'язки. 1 тому сім'я є найважливішою умовою виховання дітей. Та для цього належить подолати багато шляхів. А вони. як відомо, не завжди вистелені трояндами, бувають на них і глибокі рівчаки, й колючі терни.
Процес виховання дітей потребує від вас грунтовних різноманітних знань, урахування вікових особливостей синів і доньок. Досить часто ви, батьки, не розумієте потреб і запитів дітей, що викликає в них тривогу і протест дітей, які з цим не миряться. Проблема «батьків і дітей» завжди була актуальною. То в чому справа? Невже батьки такі черстві й нечутливі до своїх чад. байдужі до їх інтересів, неспроможні зрозуміти найближчих їм людей, а діти жорстокі й невдячні, грубі й егоїстичні настільки, що на всі спроби батьків щиро порозумітися, відповідають бездушністю й емоційною глухотою? Тому ви, батьки, чиї діти стоять на порозі підліткового віку. повинні пам'ятати:
1. Любіть дитину не за те, що вона розумна чи красива, а лише за те, що вона рідна дитя.
2. Головне новоутворення підліткового періоду — відкриття своєї індивідуальності, свого «Я».
3. Починається перебудова організму — дитина стає імпульсивною, з'являється негативізм, часта зміна настрою, суперечки із ровесниками, бунт проти батьків.
4. На дітей звалюється криза, пов'язана з бажанням самостійності, відокремленості від батьківської опіки і страхом перед невідомим дорослим життям.
5. Зростає дух незалежності, який робить стосунки підлітка в сім'ї, в школі дуже напруженими.
6. Бажання звільнитися' від зовнішнього контролю поєднується із збільшенням самоконтролю і початком свідомого самовиховання.
7. Підліток дуже чутливий, вразливий і легко піддається впливам, як позитивним так і негативним.
8. Підвищений рівень тривожності.
9. Внутрішній світ дитини ще не має стабільності, тому батькам не бажано залишати своїх дітей без розумного нагляду.

10. Розширюється спілкування.
11. Підвищується інтерес до свого тіла, зовнішності. 
12. З'являються нові авторитети. 
1 3. Недоліки і протиріччя в поведінці близьких і старших сприймаються гостро і хворобливо.
14. В батьках хочуть бачити друзів і порадників, а не диктаторів.
 Які все ж вікові особливості підлітків? Підлітковий вік -- періоду розвитку дитини від 10 до 15 років. Він характеризується бурхливим і нерівномірним ростом і розвитком організму, що супроводжується подекуди тимчасовими розладами у діяльності серцево-судинної і нервової системи (підвищення кров'яного тиску, серцебиття, запаморочення, загальна неврівноваженість, дратівливість, періодична млявість, апатія тощо). Головне у фізичному розвитку підлітка — статеве дозрівання, яке істотно впливає на роботу внутрішніх органів, а та-кож є причиною появи статевого потягу (часто неусвідомленого) і пов'язаних з цим нових переживань, думок, почуттів. У зв'язку з особливостями фізичного розвитку велике значення у підлітковому віці має правильний режим праці, відпочинку, сну, харчування, фізичне виховання, спорт.
Основна діяльність у підлітковому віці — суспільне корисна. У ході її розвиваються розумові здібності підлітка, його пам'ять, увага, емоційно-вольова сфера. Швидко формуються моральні Поняття, переконання, принципи, які визначають поведінку учня. Важливим моментом у формуванні особистості підлітка є розвиток самосвідомості, на основі якої часто виникає прагнення до самовиховання, формування почуття дорослості виявляється у прагненні до самостійності, бажання добитися у дорослих визнання своєї гідності, звільнитися від дріб'язкової опіки.
Ігнорування дорослими цього аспекту в розвитку особистості підлітка — одна з частих причин його підліктів з людьми, що його оточують.
Для прикладу розглянемо таку ситуацію. Лариса, учениця 8 класу, познайомилась з Боліком Слив'янським. Все частіше розповідає про нього батькам. Йому 20 років, працює у фотоательє, красиво одягається. Справжній, на її думку, мужчина, не то, що її однокласники. Вона вже з ним в кіно ходила, він їй свою фотокартку подарував.
Подивилася мати на картку — і серце защеміло. Все їй не сподобалось: і бакенбарди оті, і вусики, і погляд самовпевнений. і посмішка улеслива. Що йому потрібно від моєї доньки з дитячим ряботинням на обличчі? Та не можна, заспокоюю себе, по фотокартці про людину судити. Бува, що й розумні люди такий вигляд мають.
Показала картку чоловікові. Він розсердився: «Та це
ж пустодзвін якийсь! Негайно заборони Ларисі зустрічатися з ним». «Заборонити можна. — кажу. — але що це дасть? Вона перестане зі мною говорити про нього, і тільки. Але чи перестане з ним зустрічатися? Це не так просто — заборонити». Порадившись, батьки вирішили зробити так.
Сказала мати Ларисі, щоб вона запросила свого Боліка в гості: «Ми, мовляв, хочемо познайомитися з ним». Вона охоче погодилась. Але він довго не приходив. «Не має часу, — коротко відповідала мені Лариса», їй, бачу, вже було соромно переді мною. Нарешті прийшов цей Болік. Розговорились. Коли син збиває розмову на літературу, на навчання, то Болік замовкає і тільки очима кліпає. Лариса ніяковіє, але рада. що Болік прийшов. Сіли за стіл. Болік пожвавішав. Поглянув на етикетку на пляшці й почав розповідати, які є марки вин і коньяку. Випив одну чарку, другу. А батько Ларисі показує знаками, щоб вона гостинність проявляла. Але Болік уже сам усім підливає та різні тости виголошує. Він ще сидів би та сидів, та Лариса запропонувала пройтись. Швидко повернулась і мовчки пішла до іншої кімнати.
Приходив ще кілька разів до Лариси цей Болік, а потім перестав. Лариса якийсь час нічим не ділилася зі мною, а згодом заговорила: «Знаєш, мамо? Я сказала цьому Слив'янському, щоб він у нас більше не з'являвся і щоб до мене близько не підходив».
«Роби, дочко, як хочеш, — відповіла мати. — Тобі видніше».
Питання для обговорення.
1. Чи правильно вчинили батьки щодо дочки?
2. Яких методів виховання дотримуються батьки в даному випадку?
3. Оцініть дану ситуацію зі своєї точки зору.
(Виступи батьків].
Після обговорення ситуації вчителеві варто звернутися до батьків із запитанням: «Як мені краще виховувати ваших дітей, а моїх теперішніх учнів? Розкажіть, що їх хвилює, що в нашій школі вас не задовольняє». І тим самим викликати на відверту розмову.
(Виступ батьків).
На закінчення, шановні батьки, хотілося б сказати слова великого педагога Василя Олександровича Су-хомлинського. Він говорив: «У дитині ми повинні бачити завтрашню дорослу людину — ось в цьому, мені здається, і полягає життєва мудрість батька, матері, педагога. Іншими словами — потрібно вміти любити дітей». Адже ми, дорослі, чомусь забуваємо, що в дитячій душі, як на благодатному грунті, — все, що потрапляє, проростає. Посієш добре, розумне, вічне, і збереш багатий урожай доброти, милосердя, людяності, щирості.

Взаємовідносини у сім’Ї і моральне виховання дітей молодшого шкільного віку
Мета. З'ясувати, яку поведінку слід вважати моральною. Розкрити зв'язок моральних звичок з культурою поведінки школяра.
Обладнання. Виставка літератури з дано' теми. Вислови видатних людей на дану тему.
Виховувати тепер дуже важка справа; думаєш, ну, все, тепер закінчилось. Але' тільки все починається!..
М.Ю. Лєрмонтов
„.Виховувати не значить тільки вигодовувати і доглядати. . але і дати напрям серцю і розуму .
ВГ. Бєлінський
форма проведення. Лекція.
Дитина народилася... А якою вона виросте? Чи буде вона працьовитою, доброю, чесною, чи любитиме й шануватиме своїх батьків,' чи здатна буде відповідати за себе і свої вчинки, як вона ставитиметься до себе і оточуючих, яким буде й життєвий вибір, якими будуть ї поведінка і місце в суспільстві, іншими словами, чи буде в майбутньому дитина морально зрілою особистістю?
Хто ж і коли має розпочати моральне виховання дитини?
Відомо, що засвоєння норм моральної поведінки починається ще в ранньому дитинстві Спостерігаючи за поведінкою батьків, дитина вчиться творити добро, виявляти любов і симпатію до інших людей, вчиться бути працьовитою і скромною, чесною і справедливою, щедрою, ввічливою, витриманою. Ви, батьки, вчите любити рідну землю, шанобливо ставитися до її краси і багатства. Ви є першими вчителями людського співжиття. Отож. дорогі батьки, ви є першими вихователями дитини, і розвиток моральності дітей — одне з найважливіших ваших завдань
Діти, особливо молодшого шкільного віку, які правильно розвиваються і в яких є всі передумови для розвитку моральної поведінки, сприймають батьків, вихователю, вчителів як носіїв усього найкращого, на яких бажають бути обов'язково схожими. Дітям хочеться пізнати великий, невідомий світ. Засвоєння правил поведінки, бажання робити те, що роблять дорослі, — важливі мотиви позитивної поведінки дітей Урахування саме цього спонукання дає позитивні наслідки, адже допомагає вам, як батькам, не лише залучати дітей до виконання різних завдань, а й полегшує формування в них навичок моральної поведінки.
Провідним мотивам така моральної поведінки у дитини молодшого шкільного віку є схвалене ставлення до їхньої поведінки Батькам знайома радість дитини, яку похвалили. Діти дуже часто звертаються до батьків, щоб переконатися у правильності, загальній корисності своїх дій. Тому підкреслення дорослими успіхів дитини під час виконання нею різних доручень і після зробленої справи викликає позитивні переживання і сприяє її моральному зростанню.
Дії дорослих не викликають жодного сумніву, і дитина, як правило, охоче сприймає зауваження, нагадування Під впливом вимог дорослих у неї формується вміння стримувати себе, контролювати власну поведінку, протидіяти негативним впливам. Проте багато дітей, як відомо, поводять себе відповідним чином лише у присутності дорослих, в особливо відповідальних ситуаціях або через побоювання покарання. Коли діти позбавлені контролю, вони часто забувають, що повинні себе стримувати, не можуть подолати свою імпульсивність Така залежність поведінки дп-ей лише від зовнішніх впливів (наявність чи відсутність
дорослих) свідчить про ще недостатню сформованість стимулів стійкої моральності                                 
У дітей З—4-го класу з'являється нове ставлення до себе — вони вже можуть оцінювати свої вчинки, їхня поведінка стає більш свідомою і обдуманою. Певна частина дгтей самостійно намагається поліпшити поведінку, займаючись самовихованням.
Позитивну поведінку забезпечують вже не зовнішні впливи, а, внутрішні спонукання — розуміння непристойності чи негативності вчинку, незадоволення собою й бажання удосконалити свою особу, вболівання за честь колективу. Така регуляція поведінки — це вже ознаки справжньої моральності.
Але процес виховання дітей — складний і довготривалий. Наші дії. вчинки, ставлення до роботи та до інших людей, наша особистість в цілому — все малюки сприймають, все навколишнє впливає на них. Однак важливо пам'ятати, що кращі людські риси формуються в тих випадках, копи дитина стає
співучасником виховного процесу, союзником дорослого. Без активності дитини, і зацікавленості в тому, щоб навчитись певним правилам поведінки, виховні впливи дорослих не будуть давати належних результатів.       
Також одна з ознак моральної вихованості — відповідальне ставлення до обов'язків. І дорослим треба знати, що потрібно і можна вимагати від дитини певного віку, а що вона ще не в змозі виконати.
Так, часом можна спостерігати, як мати складає книжки у портфель учневі третього класу Виховання відповідального ставлення до навчання було б успішним, коли б до наступного дня у школі дитина готувалася сама вже починаючи з першого класу.
Від дітей, наприклад, старшого дошкільного віку треба вима-гати, щоб вони самостійно одягались, прибирали за собою іграшки, сам* організовували ігри. не порушували відпочинку дорослих тощо. Діти молодшого шкільного віку повинні вже старанно виконувати обов'язки, покладені на них у школі та сім'ї і ходити без нагадувань до магазину, допомагати батькам по господарству, стежити за своїм одягом тощо.
Вам, шановні батьки, важливо враховувати, коли можна ви-магати обов'язкового виконання свого розпорядження.  ви повинні подумати над тим, чи правильна сама по собі вимога до дітей, чи може вона бути ними виконана, які труднощі вона може викликати.
Закінчуючи лекцію, хочеться зазначити, що є дуже багато способів взаєморозуміння між батьками і дітьми та впливу батьків, сім'ї на дггей. Все інше, як мистецтво артиста на сцені, досягається важкою працею, солоним потом, недоспаними ночами, розладнаними нервами, розчаруваннями й невдачами, і знову пошуком. Як я вже говорила, батьки, як актори на сцені, можуть бути талановиті й безталанні, яскраві, сірі. безбарвні. Проте коли на виставу бездарних акторів ми можемо й не піти, то в сім'ї батькам і дітчм треба жити весь час поряд, одним життям. Тому ви, батьки, повинні постійно думати і дбати про своїх дггей, знаходити з ними спільні інтереси, йти до високості духу, оволодіння усіма багатствами теплих, щирих і сердечних взаємин у сім'ї. Іншого шляху, ніж самовдосконалення, збагачення своєї душі, освоєння знань, і не обов'язково книжкових, і щоденна праця з дітьми, просто немає

Яік розуміти щастя дитини

Мета. З'ясувати, як батьки розуміють «щастя дитини». Обговорити праці відомих педагогів на дану тему.
Обладнання. Виставка літератури. Учнівські твори-мініатюри на тему «Моє щастя — це коли...». Висловлювання видатних людей.
Щоб мати доступ в чудовий палац, ім'я якому — дитинство, ми повинні перевтілюватись, ставати в деякій мірі дітьми. Тільки тоді ми зможемо зрозуміти справжнє щастя дитини.
В.0. Сухомлинський
Воспитатель тот, которьій не сковьівает, а освобож-даєт, не ломаєт, а формирует, не подавляет, а возно-сит, не диктует, а учит, не требуєт, а спрашивает, пере-живаєт вместе с ребенком много вдохновенньїх минут. Я.Корчак Форма проведення. Відверта розмова.
Відверту розмову з вами, шановні батьки, я хотіла б розпочати такою новелою В.0. Сухомлинського.
«Тихий осінній вечір. Заходить сонце. В синьому небі — ключ журавлів. Наша бабуся сидить на лавці біля тину, дивиться на захід сонця. Я запитую:
— Бабусю, скажіть, для чого людина живе на світі? Бабуся усміхається і говорить:
— Щоб жити вічно.
Я не можу зрозуміти: як це — жити вічно?
Бабуся говорить:
— Пішли у сад.
Ми ідемо в сад. Там відцвітають чорнобривці. Бабуся зібрала пучечок сухого насіння цих квітів і зав'язала у вузлик.
— Підожди до весни, — сказала вона і поклала вузлик із насінням чорнобривців у сухий куточок.
Прийшла весна. Ми посіяли насіння. Зійшли маленькі рослини, піднялись, зацвіли. Які красиві квіти чорнобривці! Зараз вони красивіші, ніж були тоді, восени.
— Ось і людина живе для того, щоб вічно жила її краса, — сказала бабуся.
— Батьки живуть, щоб виховувати дітей. А діти, коли стають дорослими, виховують своїх дітей, щоб вічно іжив людський рід.
 — А для чого живе людський рід? — знову запитую я. ' — Для щастя.
Так, ми живемо для щастя. Але що є щастям для маленької дитини? Що вона вкладає в це поняття? , [Аналіз учнівських творів-мініатюр].
Шановні батьки! Ви прослухали думку своїх дітей, що для них є щастям. Але мені хотілося б дізнатися, що ви вкладаєте в поняття «щастя» і, зокрема, «щастя [дитини»? І [Думки, виступи батьків).
Дитинство, дитячий світ — це світ особливий. Діти живуть своїми, дитячими уявленнями про добро і зло, про хороше і погане. У них свої, дитячі, критерії краси, у них навіть свій вимір часу; в дитинстві день здається роком, а рік — вічністю. Утверджуючи все це дитяче, не можна забувати й про те, що завтра ваша дитина вже не буде дитиною. В душі дитини треба утверджувати дитяче, але на все життя. Дитячі уявлення, критерії, погляди, переконання повинні бути маленькими, але міцними паростками, з яких виростуть могутні дерева.
Тому, дорогі батьки, якщо порівняти наше життя з квітучим деревом, то ми — батьки і матері — вивчаємо квіти: що вони обіцяють дати? Який плід зав'яжеться на квіточках? І на першому місці у нас сьогодні буде розмова про щастя.
Всі ми знаємо, що бажання дитини стало у багатьох сім'ях рушійною силою. Від бурі і невдач, сильних почуттів і переживань ви, батьки, прикриваєте дітей своїми серцями — і в цьому велике горе. Адже дуже 
вражає те, що багато дітей молодшого віку не знають, що в житті людини буває горе.
Одна шестирічна дівчинка дружила з бабусею — матір'ю сусіда. Часто навідувалась до неї, приносила яблука і горіхи, а бабуся розповідала їй казки (на жаль, у багатьох сім'ях зникло це зачарування дитинства — бабусині казки). Але ось бабуся відчула, що наступає її час. Мати відправила дівчинку на місяць у сусіднє село до родичів. Для чого? Щоб прикрити дитяче серце від тривоги про смерть дорого» людини. Повернулась дівчинка, відразу ж до сусідів: «Де бабуся? Мамо, так скажіть, де бабуся Дарина?» — «Зникла бабуся... Підростеш — дізнаєшся...»
[Обговорення ситуації].
В тих сім'ях, де єдиний двигун пізнання і засвоєння світу — дитяче бажання — поступово перетворюється у примху, діти позбавлені справжнього щастя. Нещасливі вони тому, що ситі споживчим щастям. Годування благами, які взяті у готовому вигляді, позбавляє їх можливості правильно бачити світ, а значить, і людське щастя. Щастя людини неможливо передати у спадок і неможливо отримати у спадщину.
Справжня мудрість вихователя — батька, матері, вчителя -- в умінні дати дитині щастя. А щастя дитини — це і спокійний вогонь, який дає тепло і їжу; але вогонь цей може перетворитися і в катастрофічну пожежу. Все залежить від того, як ви керуєте вогнем, дорогі батьки. В мудрості бути кочегаром цього вогнища — вся мудрість виховання.
Але все ж наш вихованець —дитина. І як сказав В.0. Сухомлинський: «Що.б мати доступ у дивний палац, ім'я якому дитинство, ми повинні перевтілюватися, ставати в якійсь мірі дитиною. Тільки за цієї умови нам умови діти не дивитимуться на нас як на істот, що ви-падково потрапили в їхній палац, як на сторожів, що охороняють їх дитячий світ, — байдужих сторожів, яким все одно, що робиться в дивному палаці — в дитинстві».
Є у Ф.М. Достоєвського прекрасні слова: «Увійдімо до залу суду з думкою про те, що й ми винні». Увійдімо в дивний світ дитинства з гарячим серцем, в якому живе, тріпоче пульс дитячого життя.
Не подумайте, шановні батьки, що світ дитинства — це ідеальний світ. Я прекрасно розумію, що дитинство твориться з того, що ми, дорослі, залишаємо в своїх дітях. Але саме тому, що дитина — ніжний пагін, слабенька гілочка, яка стане могутнім деревом, дитинство й вимагає особливої турботи, ніжності, обережності.
Мудрість влади батька й матері — це передусім їх здатність все зрозуміти. І якщо ви хочете увійти до дивного палацу дитинства, то зрозумійте насамперед ту істину, що у дитини ніколи не буває прагнення навмисне чинити зло.
Не поспішайте оголошувати дитячі пустощі зловмисним порушенням порядку, дитячу неуважність — лінощами, дитячу забудькуватість — недбальством. Зрозумійте, що дитячі пустощі, неуважність, забудькуватість — все це було, є й вічно буде. Все це треба розуміти; не ламати, а дбайливо, мудро виправляти й спрямовувати. Намагаючись щось у дитині зламати, ви ламаєте дитяче довір'я до себе. Ви штовхаєте дитину на те, що вона починає захищатися непокірливістю, навмисною (не злонавмисною!) неслухняністю, свавіллям, прагненням діяти наперекір вашим порадам і вимогам. Все це з'являється там, де дитяче довір'я до вас дало тріщину.
А що може бути в сім'ї неприпустимішим і безглуздішим, ніж жорстока дитина? Дитина має бути тільки доброю, сердечною, з відкритим серцем. Лише це творить у ній 
благородну здатність ненавидіти зло й бути його непримиренним ворогом. Жорстокість — заряд, який щохвилини загрожує вибухом. Мабуть, вам доводилося зустрічатися у сімейному житті з такими випадками: здавалося б, немає ніякого видимого приводу для вчинку, що здається зловмисним, а дитина діє так. мовби навмисне хоче заподіяти людям неприємність. В чому справа? Чому дитина діє наперекір здоровому глузду? Це і є вибух, для якого досить маленького, здавалося б, необережного, необачного, але дуже болючого доторкнення до дитячого серця. І дуже часто ці вибухи трапляються не відразу після того, як у душу дитини покладено «заряд», а через тривалі проміжки часу. Батькам тільки з подивом доводиться знизувати плечима і запитувати: що діється?
Для прикладу наведу оповідання В.О. Сухомлин-ського «Він зненавидів красу».
В одної матері був трирічний син. Дуже любила мати 
свого единого сина. Що б не захотілося сину, мама
відразу ж намагається виконати його бажання.
Побачив син за вікном розквітлу троянду, запитує:
що це таке?
— Це квітка троянди, — відповідає мати.
— Хочу квітку троянди, — вимагає хлопчик.
Не просить, а вимагає.
Мати йде, зрізує квітку троянди і приносить синові. Потримав хлопчик квітку в руках, зім'яв пелюстки і викинув на підлогу.
Побачив син на огорожі горобця, запитує: хто це такий?
— Це горобець — відповідає мати. , — Хочу горобця, — відповідає хлопчик.
Мати пішла до сусідських дітей, просить: «Спіймайте горобця, куплю кілограм цукерок».
Впіймали діти горобця, отримали кілограм цукерок, принесла мати синові пташку. Взяв хлопчик горобця, почав гратися, притиснув його за шийку, запищав го-' робець і замовк. Викинув син мертву пташку.
Почув син, як хтось грає за вікном на сопілці. Сподобалась хлопчику гра, запитує він у матері: що це таке?
— Це пастух грає пісню на сопілці, — відповідає мати.
— Хочу пісню, хочу, пісню, вона така красива, — вимагає хлопчик.
Пішла мати до пастуха, просить: «Йди, пастух, до мого хлопчика любого, хоче він, щоб йому належала ця прекрасна пісня».
— Ні. — відповідає пастух, -- пісня — це краса. Вона нікому одному не може належати. Вона належить всім людям.
Ні з чим прийшла мати до сина, передала йому відповідь пастуха.
І син зненавидів красу, перестав розуміти і розпізнавати прекрасне.                     

Питання для обговорення.       
1. Чи можна в даному випадку назвати дитину жорстокою?
2. Яких помилок припустилась мати у вихованні дитини? Чи можна ще її перевиховати?
3. Як ви вважаєте, що може в даному випадку розуміти дитина під терміном «щастя»?
(Думки, виступи батьків].
Ось і підходить до кінця наша розмова. Щастя — це чудова жар-птиця, яку можна спіймати. Здійснюючи владу над світом дитячих думок, почуттів, переживань, не можна ні на хвилину забувати про те, що в кожної дитини є добра воля, добрі наміри і своє розуміння особистого щастя. А ваше завдання, дорогі батьки, дати своїм дітям це щастя, тоді і стануть вони справжніми людьми.

Особливості психічного розбитну старшокласників і вихоівні завдання батькам
Мета. Ознайомити батьків із психофізіологічними та віковими особливостями дітей старшого шкільного віку. Розкрити необхідні умови успішного впливу батьків на формування особистості старшокласника.
Обладнання. Виставка літератури на дану тему. Висловлювання видатних людей.
Сім'я — перше джерело, з якого починається велика ріка почуттів і переконань.
В.0. Сухомлинський
Виховання людини, виховання власних сина і доньки — важлива, перша суспільна діяльність громадянина, його громадський обов'язок.
В.0. Сухомлинський
Форма проведення. Лекція.
Процес виховання дітей потребує від вас, шановні батьки, ґрунтовних і різноманітних знань, урахування психофізіологічних і вікових особливостей синів і доньок. Ці особливості відображають динамічний процес психічного, фізіологічного й фізичного розвитку дитячого організму та формування духовної неповторності особистості. Досить часто ви не розумієте потреб і запитів дітей, що викликає тривогу у вас і протест дітей, які не хочуть з цим миритися. Проблема «батьків і дітей» завжди була актуальною. То в чому ж справа? Невже батьки такі черстві й нечутливі до своїх чад, байдужі до їх інтересів, неспроможні зрозуміти найближчих їм людей, а діти жорстокі й невдячні, грубі й егоїстичні настільки, що на всі спроби батьків щиро порозумітися з ними відповідають бездумністю й емоційною глухотою? Однозначної відповіді на ці питання годі шукати у посібниках з педагогіки, та й у самому житті навряд чи можна знайти. Динамізм процесу настільки глибокий і багатогранний, що ігнорування одного з його складників призводить до непорозумінь, конфліктів, сімейних драм і трагедій. От чому так важливо, її ,'ви, батьки, мали хоча б найелементарніші знання з психофізіології, етики взаємин.
Рання юність — період життя і розвитку людини від 15 до 17 років. Це етап завершення фізичного розвитку організму: уповільнюється темп росту тіла, збільшується його вага, закінчуються формування та функціональний розвиток усіх його систем і органів. Важливу на цьому етапі розвитку організму продовжують відігравати умови, в яких він відбувається. Тому додержання правильного режиму харчування, праці, відпочинку, заняття фізкультурою обов'язкове для юнаків і дівчат. Батьки, ви повинні виховувати в дітей потребу й уміння стежити за нормальним функціонуванням свого організму, запобігти розвитку в них шкідливих звичок (алкоголізму, паління тощо). Основні види діяльності в юнацькому віці -- навчання і праця. Початок трудової діяльності, необхідність вибору професії сприяють зростанню свідомого ставлення юнаків і дівчат до навчання і праці, стабілізують їх пізнавальні інтереси. Істотно змінюються характер розумової діяльності юнаків і дівчат: зростає критичність мислення, розвиваються вміння аргументувати й доводити свою думку. В юнацькому віці розширюється коло соціальних ролей та обов'язків людини. Розвиваються вольові якості, сфера емоцій і почуттів. Значне місце в емоційному житті юнаків і дівчат посідають почуття дружби і кохання. Розвивається самосвідомість і самооцінка, що дають імпульс до самовиховання.
Юнацький вік -- вік життєрадісності, бадьорості, ентузіазму, прагнення до активної участі в житті суспільства. У розв'язанні багатьох життєвих завдань юність потребує допомоги і керівництва дорослих. Але щоб здобутки старшого покоління стали надбанням молоді, важливо правильно будувати взаємини між батьками і дітьми, і взагалі дорослими людьми. У сім'ях старшокласників має витримуватися принцип рівноправності поколінь. Юнаки і дівчата дуже болісно реагують на випадки, коли батьки не зважають на їх самостійність й ініціативу. До конфліктів між батьками і дітьми часто призводить невмілий підхід до молоді старших, які ігнорують зміну в дітях у період ранньої юності, що часто виражається в різкій і не досить переконливій критиці смаків синів і доньок, їх інтересів, уподобань. Водночас ви, самі батьки, вели спосіб життя, поводження в сім'ї і поза нею далеко не завжди як взірець для наслідування.
Для прикладу наведу таку ситуацію.
Літнім днем п'ятирічний Слава з батьком пішов на річку купатися. Приємно було бути у теплій воді, пересипати гарячий пісок.
Крутим берегом річки бігло маленьке щеня. Раптом воно послизнулося і впало у воду. Біля прямовисної стіни річка дуже глибока. Славі було боляче слухати жалібне скавучання маленького собачати. Він ніби кликав на допомогу. Але хлопчик не вмів плавати. Він благав батька:
— Тату, врятуйте собача... Воно ж втопиться. Батько відповів:
— Всіх не врятуєш.
Собача втопилося. Над річкою стало тихо.
Славко плакав.
Пройшло багато років. Славко став дорослою людиною — Ярославом Івановичем. Він побудував собі дім. У нього був син — п'ятирічний Івась.
Стояла люта зима. Від морозу тріскалась земля. Одного разу під вечір розпочалась заметіль. Хтось постукав у вікно.
— Хто там? — запитав Ярослав Іванович.
— Пустіть, люди добрі, погрітися... Ми мандрівники.. Замерзаємо... Врятуйте...
— Всіх не врятуєш, — тихо сказав Ярослав Іванович, а вголос відповів, — ідіть собі далі... В нас тісно...
— Тату, чому ви їх не впустили? — запитав Івась. — Вони ж загинуть від холоду.

Івась заплакав.
Отже, ми бачимо, що необдумана поведінка батька виховала в дитячій душі жорстокість, байдужість, невміння співчувати чужій біді.
А важливою особливістю виховання дітей в сім'ї у цьому віці являється відношення до них, як до дорослих.
В учнів старших класів є також гостра потреба відчувати свої зростаючі сили, їм властива енергія, прагнення до незалежності. В той же час вони відчувають потребу у підтримці їх впевненості в своїх силах при переборенні труднощів. І тут вони чекають допомоги від вас, шановні батьки, надання якої сприяє становленню кращих взаємин між дітьми і батьками. Уважне ставлення дорослих у сім'ї до дітей сприяє попередженню труднощів у стосунках з ними.
Для того, щоб уникнути можливих ускладнень у взаєминах, ви, батьки, повинні розібратися у його причинах, а не вимагати поваги до себе. Щоб користуватися справжніми повагою і авторитетом, батькам важливо показати себе з найкращого боку.
Якщо юнак чи дівчина звертається до вас з будь-яким питанням, треба прагнути дати вичерпну однозначну відповідь. Ні в якому разі не можна підміняти пораду покаранням, намагатися насильно проникнути в душу юнака чи дівчини, коли він чи вона того не хочуть.
У взаєминах із старшокласниками часто наражаєшся
на інші труднощі: молодь нерідко відмовляється серйозно розмовляти про себе, порадами дорослих вона може знехтувати. Труднощі для вас, шановні батьки, полягають і в тому, що ви не єдині порадники своїм дітям. Для того, щоб зменшити ці труднощі, ви, як батьки, повинні вміти слухати дочку чи сина, бачити перспективу розмови, обережно, щоб не образити, з'ясувати мотиви їх діяльності, що допомагатиме передбачати поведінку дітей, ретельно продумувати аргументи бесіди.
Звідси випливає, що моральний авторитет батьків, чутливість, тактовність, повага і дружні взаємовідносини — необхідні умови успішного впливу батьків на формування особистості старшокласника.
І закінчити лекцію хотілося б словами великого педагога В.0. Сухомлинського: «Що ми залишаємо в серцях своїх дітей — залишаємо своїми справами і словами, вчинками і почуттями? Чим ми запам'ятаємось нашим дітям, чим возвеличимо себе в їх очах? Є єдина могутня духовна сила, яку ні з чим не можна порівняти, яка здатна відобразити в душах наш образ — образ справжньої людської краси. Ця сила — велике багатство людське, й духу — любов. Будемо ж створювати це багатство своїм життям. Є вона в наших батьківських серцях — є чим виховувати дітей».

Про авторитет батьків і його роль у бихованні старшокласників
Мета. Ознайомити батьків з різними видами авторитету. Вирішити педагогічні задачі і з'ясувати роль авторитету у кожній сім7.
Обладнання. Виставка книг на дану тему. Висловлювання видатних людей.
Велике зло нашого часу і велика, майже непереборна перешкода для успішної дії всіх засобів виховання в тому, що наші сучасні батьки і матері майже повністю втратили усвідомлення того, що вони щось, навіть все можуть зробити для виховання своїх дітей. Ця втрата багатьма батьками і матерями віри в самих себе є загальним джерелом безгрунтовності наших виховних засобів...
Песталоцці
Форма проведення. Зустріч «за круглим столом».
Людина народжується не для того, щоб безслідно зникнути нікому невідомою пилиною. Людина народжується для того, щоб залишити по собі слід — вічний.
Людина залишає себе перш за все в людині. В цьому наше безсмертя. Ви, шановні батьки, живете для того, щоб відобразити себе у сині чи доньці, щоб жити в їх прагненнях і праці. В цьому високе щастя і зміст життя. Якщо ви хочете залишитись у серці людському — виховайте своїх дітей. Виховання людини — важливий
обов'язок кожного. Наші батько і мати уповноважені суспільством виховати майбутнього громадянина України, вони несуть відповідальність перед суспільством. І на цьому заснований їх батьківський авторитет, влада в очах своїх дітей.
Звідки ж береться батьківський авторитет? Як він організовується?                                 
Ті батьки, в яких діти «не слухаються», є прикладом того, що в очах дитини вони не мають авторитету. Або іноді батьки думають, що авторитет дається від природи, що це особливий талант. Якщо таланту немає, то і зробити нічого не можна, залишається лише позаздрити тому, у кого такий талант є.
Ці батьки помиляються. Авторитет може бути організований в кожній сім'ї, і це навіть не дуже важка справа. Адже все, що роблять дорослі, дитина наслідує:
нерідко можна почути в змісті розмов, інтонаціях голосу дитини осудження батьків, вчителів, а в манерах поведінки побачити звичні рухи мами чи тата.
Діти звертають увагу на все красиве, бездоганне так само, як і на різко негативне. Отже, поведінка дорослих сама повинна приваблювати дітей своєю чіткістю, організованістю. Дітям подобається сумлінне ставлення батьків до своїх обов'язків, їхня чесність і справедливість, гуманне, доброзичливе ставлення до інших, багатство знань і висока культура
Не можна матері чи батькові один раз і назавжди завоювати авторитет у своїх дітей Цей авторитет буде стійким, якщо батьки прагнутимуть множити його з року в рік Як уже я говорила, у дітей, починаючи з підліткового віку, спостерігається тенденція відходити від дорослих Цьому сприяє і зростання в них критичного ставлення до інших Тому вплив батьків на дітей багато в чому залежить від того, наскільки діти «приймають» вас, дорослих, як досконалу особу Але більш за все, шановні батьки, дітям старшого шкільного віку подобається, коли їх розуміють, чуйно до них ставляться
Для прикладу розглянемо таку ситуацію
— Можна, — зазирає до кімнати Катя Вона чимось схвильована
— Звичайно, заходь Сідай ближче Чому в тебе такі очі7 Чому синець?
— Тато мене побив Не люблю більше тата Не хочу його бачити
—- У тебе такий чудовий тато, як же він міг тебе побити?
— Колись був хороший Тепер став поганий, лається.
— Постривай Давай-но витремо сльози
Я дістаю з кишені носовичок, витираю їй сльози
— А тепер розповідай, як усе було
— Тато прийшов з роботи, почав кричати на маму, а я за неї заступилася, тоді він мене вдарив по щоці Ти, каже, така ж, як і твоя мама Я відповіла, що мама дуже хороша Він мене вигнав з кімнати Я злякалася, що мама лишилася з ним сам на сам і почала кричати Тоді батько мене побив
— А якщо він вибачиться перед тобою і перед мамою, зможеш пробачити?
— Не знаю Не люблю більше його
Питання для обговорення
1 Які грубі помилки ви помітили у поведінці батька Каті?
2 До яких небажаних наслідків можуть привести ці дії батька?
,6 Що б ви порекомендували батькові в такій ситуації? Як ви розумієте батьківський авторитет?
[Виступи батьків]
Щоб сформувати у дитини правильне поняття про батьківську владу, потрібно її тісно пов'язувати із звичкою до послуху, каяття
Батьківська влада може правильно здійснюватися лише тоді, коли вимоги матері й батька будуть спрямо вані на виховання майбутнього громадянина України Вимоги батьків повинні бути розумними і єдиними Підростаючи, дитина зрозуміє розумність цих вимог і буде дякувати за те, що її привчили до їх виконання
На жаль, «нормальні стосунки» не всі батьки розуміють однаково А С Макаренко виділяв такі види авторитету
1. Авторитет пригнічування.
Це найстрашніший вид авторитету, хоча і не дуже шкідливий Більш за все таким авторитетом страждають
батьки Наприклад, батько вдома завжди кричить, завжди сердитий, на кожне запитання відповідає грубістю
2. Авторитет відстані.
Є такі батьки, та і матері, які серйозно переконані в наступному щоб діти слухались, потрібно менше з ними розмовляти, подалі від них триматися Але іноді виступати в ролі начальства Особливо цей вид авторитету люблять в інтелігентних сім'ях
3. Авторитет чванливості.
Це особливий вид авторитету, але, мабуть, більш шкідливий У кожного є свої заслуги Але деякі вважають, що вони наизаслуженіші, найважливіші діячі Показуючи це своїм дітям, погано ставляться до оточуючих І діти перед своїми товаришами виступають із чванливими словами, на кожному кроці повторюючи мій тато — начальник іт д
4. Авторитет любові.
Це в нас найпоширенішим вид брехливого авторитету Багато батьків переконані щоб діти слухались, потрібно на кожному кроці показувати їм свою любов Ніжні слова, нескінченні ласки В даній сім'ї, де існує такий вид авторитету, дитина все повинна робити з любові до батьків
Ось такі основні види брехливого авторитету виділяв АС Макаренко
Але що ж необхідно батькам для справжнього авторитету?
По-перше, любити працю, віддавати їй всі сили і знання,
по-друге, розширяти свій кругозір — читати газети, журнали,
по-третє, створювати нормальну атмосферу в сім'ї, коли всі її члени із задоволенням і радістю збираються після трудового дня рззом,
по-четверте, проявляти високу вимогливість до себе і до оточуючих Вимогливість до дітей повинна сполучатися з повагою до них,
по-п'яте, мати єдність вимог до дітей з боку всіх старших членів колективу, не пробачати поганих вчинків дітей
Шановні батьки' А якими засобами ви завойовуєте авторитет в сім'ї9
[Думки, виступи батьків)
Дійсно, постійно піклуючись про підвищення свого професійного рівня, дотримуючись педагогічного такту в стосунках один з одним, з дітьми, сусідами, враховуючи вікові та індивідуальні особливості своїх дітей, не допускаючи в сім'ї, на роботі в спілкуванні з оточуючими розходжень слів з ділом, то лише тоді можна завоювати авторитет в очах дитини
А закінчити нашу зустріч я хотіла б такими словами «Стежки й дороги нашого чудового саду, який зветься оточуючим світом, такі легкі, такі зручні, зустрічі на них такі цікаві, якщо тільки «вихідні дані» вибрані вами безпомилково
Отже, самі знаходьте для себе правильні рішення, прагніть, аби всі вони йшли прямо від серця»

Поведінка і моральна свідомість підлітків

Мета. Розкрити батькам причини девіантної поведінки підлітків. З'ясувати, яка роль сім'ї у вихованні навичок і звичок культурної поведінки.
Обладнання. Виставка літератури на дану тему. Висловлювання видатних людей.
Ваша власна поведінка — найвирішальніша річ. Ви думаєте, що виховуєте дитину тільки тоді, коли з нею розмовляєте чи наказуєте їй. Ви виховуєте і1 кожну мить вашого життя, навіть тоді, коли вас немає вдома. А.С. Макаренко
Доросла людина повинна бути не «господарем», головою, який все знає і у всьому правий, а товаришем, який разом з дитиною пізнає істину і відрізняється від дитини тільки тим, що доросліший і досвідченіший.
Г.Пилипчук
Форма проведення. Бесіда.
Вчитель. З народженням дитини батьки сповнені найсвітліших сподівань на її майбутнє. І справді, здається, все буде гаразд, аби тільки в дитини було здоров'я, аби вона народилася повноцінною, аби матеріальні умови,' статок відповідали потребам життя сім'ї... Ох ті вже аби... Скільки їх? І все ж молоді й немолоді батьки всіма силами намагалися й намагаються створити умови, щоб виростити і виховати своїх синів і доньок. Ви дбаєте насамперед про матеріальний добробут. І все ж, коли підростають діти, багато хто з гіркотою відзначає для себе, що не задоволений результатом виховання: діти неслухняні, ліниві, не вміють того і того, не хочуть вчитися, недисципліновані, байдужі до батьків, не поважають старших, не думають про майбутнє, їх цікавлять тільки розваги, безтурботність шкідливо впливає на мораль, розум, інтереси.
Для багатьох з вас, батьків, дисципліна — це просто слухняність. Поставивши собі мету зробити дитину слухняною, ви йдете до неї прямолінійно, а іноді навіть у зворотному напрямку. Іншими словами, бажаючи отримати певний результат, ви отримуєте зовсім протилежний.
Можна привести декілька прикладів батьківських помилок такого характеру. За 12 років свого життя дитина добре засвоїла, яку реакцію у батьків викликає той чи інший Гі вчинок, або, правильніше, образ ди. Часто трапляється, що батьки самі підштовхують дитину до поведінки, яка для них небажана.
Одного разу звернулась за допомогою мати 12-річного підлітка. Вона жаліється на те, що син кривляється, ламається, хихикає, — словом, «веде себе, як шут». На це звертають увагу і в школі. Спостерігаючи за дитиною, видно, що вона справді веде себе по-клоунськи. А як же мати? Якраз в ці моменти вона хоч і сердиться, але не може стримати посмішки. А дитина відчуває: своєю поведінкою вона не тільки дратує, але й розважає. Таким чином, мати,
не бажаючи цього, спонукає дитину до неприємної для неї поведінки.
Але найбільш поширений варіант дитячої неслухняності не той, коли дитина хоче привернути до себе увагу, а той, коли ця неслухняність — зброя у боротьбі з батьками. Дійсно, ви, наприклад, наполягаєте на виконанні своїх вимог. Головний і єдиний аргумент ваш при цьому: «Я так сказав!» Дитина, в свою чергу, бачить, що ніхто не хоче рахуватись з Гі власною думкою. Починається боротьба, яка переходить у справжню війну. Хто в ній виграє? Ніхто! Тому що, вигравши слухняність, ви втратите більш важливу довіру дитини.
І тому часто від батьків чути одне і те ж запитання:
«Що ми повинні робити? Дайте пораду, як себе краще вести». А тим більше, коли дитина стоїть на порозі підліткового віку.                               
Існує ряд правил, які повинні допомогти вам не втратити контакт з дітьми.
1. Відділіть почуття від дій. Не судіть саму дитину, навіть якщо її дії потребують осуду. Дитина повинна розуміти, що Гі люблять, але що м дії повинні бути кращими. Адже будь-які дії є результатом почуттів. А щоб змінити вчинки перш за все потрібно зрозуміти почуття і навчитись ними керуватись.
2. Уважно вивчіть дитину і визначте — нормальна дитина перед вами чи нервова. Дії дитини в стані нервового розладу повинні розглядатись вами як симптом більш глибоких емоційних ускладнень, викликаних критикою, звинуваченням або покаранням. Покарати дитину в такій ситуації означало б ще більш вибити Гі з рівноваги.
3. Відповідайте на почуття дитини. Створіть такі умови, щоб дитина могла висловлюватись, дати вихід своїм емоціям, звільнитись від ворожих почуттів.
4. Якщо необхідне покарання, нехай дитина сама його вибере. Практика показує, що діти вибирають більш суворе покарання, ніж хотіли запропонувати батьки. Але — що дуже важливо — вони вже не вважають його жорстоким і несправедливим.
5. Караючи дитину, переконайтесь, що вона розуміє, за що. Що вона звинувачує в цьому себе, а не тих, хто Гі карає.
6. Зробіть так, щоб проблеми поведінки були не вашими, дорослими проблемами, а спільними з дітьми. Дайте дитині знати, що ви відчуваєте їхні проблеми.
7. Накладіть обмеження на небезпечні дії іншим, дозволеним каналом. Це і є основна формула динамічного підходу до поведінки підлітків.
Але ж відомо вам, батькам, що в поведінці учнів спостерігаються такі негативні прояви, як грубість по відношенню до товаришів і вчителів, агресивність, порушення дисципліни на уроках і навіть правопорушення. Як ви вважаєте, в чому причини такої поведінки учнів?
[Виступи батьків].
Дійсно, причин багато Й іноді потрібно докласти чимало зусиль, щоб виявити мотиви вчинку
А мотиви школярів-підлітків можуть бути нехарактерними, викликаними певною ситуацією, але частіше вони пов'язані із стійкими властивостями особистості і відносинами Наприклад, прогул учнем уроку може мати декілька мотивів бажання уникнути отримати погану оцінку, перспективу відвідування цікавого фільму, боязливість виявитися «білою вороною» при прогулюванні уроку всім класом і т д Але всі ці ситуативні моменти будуть лише доповнюючими до головного мотиву — несерйозного відношення до навчання
Поширеним мотивом грубості учнів, різноманітних порушень ними дисципліни являється (на їхню думку] протест проти недооцінки їх особистісних якостей, хоча в даному випадку важливу роль відіграють риси характеру, наприклад, егоїзм
У 8-му класі закінчувалась перерва перед уроком української літератури Один з вчителів школи ввійшов у клас і сів на задню парту Між дівчатками йшла жвава розмова. Раптом одна з них, Оля, кинула ручку на підлогу. Піднімаючи  її, вона нецензурно висловилась Декілька секунд тривала в класі тиша, потім вчитель вийшов з класу
Питання для обговорення
1 Як, на вашу думку, чи випадково висловилась так учениця?
2 Чи є в цьому вина батьків? Якщо так, то в чому вона проявляється? [Виступ батьків]
Розглянемо таку ситуацію
Юра К — учень 7-го класу Навчається добре, багато читає, займається музикою, спортом, приймає активну участь в житті школи. Тактовний з вчителями і товаришами, в тому числі з дівчатами Одягається скромно Зовнішньо привабливий, але ознак зазнайства не видно
Одного разу Юру привів додому чужий чоловік. Він розповів, що Юра бив дівчину у колі своїх приятелів, знущався над нею Компанія складалась не із шкільних друзів Юра росте в культурній сім'ї Батьки ним задоволені, вдома він ввічливий і запобігливий Як ви, батьки, можете пояснити дволикість поведінки підлітка?
[Думки, виступи батьків]
Дійсно, ми з вами повинні критично ставитись до вчинків школярів, наших дітей, майбутнього покоління Адже, як писав В О Сухомлинський «Уся справа в одній дуже важливій закономірності виховання Якщо людину вчать добре — вчать уміло, розумно, наполегливо, вимогливо, в результаті буде добро Вчать зла [дуже рідко, але буває й таке), в результаті буде зло Не вчать ні добра, ні зла — все одно буде зло, бо людина народжується істотою, здатною стати людиною, але не готовою людиною .» І вина наша, мабуть, в тому, що не зуміли ми, давши виховуваній нами людині волю, одухотворити її благородними прагненнями, вдихнути моральну незламність і непримиренність до зла. Так що давайте будемо разом з дітьми сидіти в одному човні і гребти разом в одному напрямку, інакше наш сімейний човен може перекинутись

Культура бажань підлітків Обмеження і дисципліна бажань — важлива умоба правильного виховання» Виховання умінь керубати бажаннями
Мета. Ознайомити батьків з бажаннями підлітків, їх обмеженнями і дисципліною бажань, що є основною умовою правильного виховання.
Обладнання. Цитати, виставка літератури.
Форма проведення. Бесіда.
Как важно, чтоб в миг той немотьі За сильного тебя хоть кто-то принял, От широтьі своей душевной придал Тебе значенье большее, чем тьі^
Евгений Евтушенко
Підлітковий вік для сімейної педагогіки — важкий вік Недаремно межа між періодами — підлітковим і юністю — умовна
В цьому віці як ніколи відображається закон
нерівномірності індивідуального розвитку Всі підлітки так чи інакше зустрічаються з одними і тими ж проблемами, які повинні бути зрозумілі і батькам Про це ми і поговоримо з вами в нашій бесіді на тему «Культура бажань підлітків Обмеження і дисципліна бажань — важлива умова правильного виховання Виховання умінь керувати бажаннями»
Перша загальна закономірність і гостра проблема підліткового віку — це перебудова стосунків з батьками, перехід від дитячої залежності до відношень, заснованих на взаємному довір'ї, повазі, але безпринципово зростаючій рівності В багатьох сім'ях, особливо авторитетних, ця перебудова проходить боляче і сприймається батьками як непослух, зухвала поведінка тощо. Але подивимося на цей процес з іншого боку, з точки зору формуючої особистості.
В очах дитини мати і батько виступають в декількох образах: як виток емоційного тепла і підтримки, без яких дитина відчуває себе беззахисною і безпорадною; як влада, директивна інстанція, розпорядник благ, наказів і потурань; як зразок, приклад для наслідування, втілення мудрості і кращих людських якостей; як старший друг і порадник, якому можна довірити все. Але співвідношення цих функцій і психічна значимість кожної з них з віком змінюється.
В основі емоційної прихильності дитини до батьків одвічно лежить залежність від них. Зростаючи, особливо в перехідному віці, ця залежність починає дитину обтяжувати. Дуже погано, коли їй не вистачає батьківської любові, але надлишок емоційного тепла також шкідливий. Він утруднює формування внутрішньої автономії, породжуючи стійку вимогу в піклуванні, залежність, як межу характеру. Надто комфортне батьківське гніздо не стимулює виростаючу пташку до польоту в складний дорослий світ.
Люблячі матері, не здатні мислити дитину окремо від самих себе часто не розуміють цього. Але підліток не може подорослішати, не розірвавши пуповину емоційної залежності від батьків і не переключивши своїх відношень з ними в нову, більш складну систему емоційної прихильності, центром якої є не батьки, а він сам. Положення «маминого синочка» починає його нервувати не тільки тому, що викликає глузування ровесників, але і тому, що пробуджує в них самих почуття залежності, з яким підліток бореться. Відчуваючи охолодженість, багато батьків думають, що діти їх розлюбили, скаржаться на їх черствість тощо. Але після того, як критичний період минає, емоційний контакт з батьками, якщо вони самі його не змарнували помилковим вихованням, звичайно, встановлюється, але вже на більш високому, свідомому рівні.
З великою повагою і тактом до складного внутрішнього світу дитини необхідно ставитись завжди. Але особливо чутливого відношення потребують діти, коли вступають в підлітковий вік. Саме в цей перехідний, складний для дитини час батьки впадають у крайнощі. З одного боку, надто велика ще інерція відношень до дитини як до маленької, цілком залежної від нас, від нашої волі, дуже сильна звичка керувати кожним рухом дитини, дуже велике бажання керувати ним безумовно, як і раніше. З іншого боку, багато  батьків  готові  надати  своїм  дітям самостійність, повністю випускають їх з-під контролю. не цікавлячись, де, з ким і як проводять час син або донька, що їх хвилює, про що вони думають, до
чого прагнуть, така байдужість старших — велика біда для підлітків.
В підліткові все змінюється: поведінка, погляди, смаки, інтереси; в ньому так багато нового, непостійного, і тому йому необхідна допомога з боку батьків. Якщо її немає, то зростає ймовірність помилок, відхилень і падінь.
Давайте розглянемо життєву ситуацію.
Лідія Петрівна дуже зайнята на виробництві. Співробітники характеризують її як ділову, принципову жінку, можливо, не дуже емоційну, надто черству. В неї два сини, до яких мати відноситься уважно, суворо, вимогливо. Вона контролює захоплення і заняття своїх хлопчиків, знає їх товаришів, буває в школі. Лідія Петрівна хоче, щоб хлопці виросли справжніми чоловіками, а не «мямлями», «хлюпіками», тому вислуховувати скарги, проявляти співчуття до їх невдач вважає зайвим. Але ідейні уявлення про те, якими повинні підростати майбутні справжні чоловіки, покине співпадають з дійсністю. Діти часто хворіють, старший простуджується, кашляє, у молодшого будь-які неприємності чомусь супроводжуються незрозумілими болями в животі. Хлопчаки недостатньо самостійні, пасують перед труднощами, менш активні, ніж їхні ровесники. Вони охоче виконують чиєсь доручення і завдання, ніж проявляють ініціативу. Все це турбує їх енергійну маму.
Запитання для обговорення.
1. Як ви думаєте, в чому справа?
2. Чому материнські настанови не втілюються в реальність? Може справа в спадковості? Чи ви бачите інші причини?
3. Не здається вам, що ці діти позбавлені головного — тепла, участі, емоційної підтримки?
4. Чи, на вашу думку, хлопцям більше підходить жорстке, чоловіче виховання?
5. А, може, мати виступає в нетрадиційній ролі, ви'-конуючи функції батька?
6. Як ви ставитесь до постійних хвороб дітей?
7. Чи не є однією з причин їх тривалих хвороб той простий факт, що лише тоді вони бачать маму м'якою і уважною, ніж зазвичай?
(Відповіді батьків).
Підлітковий вік — це, як ми вже знаємо, час, коли проходить бурхливий розвиток і перебудова організму.
Один із важливих моментів — це формування самосвідомості, самооцінки, появи гострої цікавості до самого себе. Підліток хоче розібратися в собі, в тих відносинах з навколишнім світом, які все більше ускладнюються.
Створення характеру у підлітковому віці займає суттєве місце. Активність, енергія, ініціативність, життєрадісність, бадьорість, оптимізм, розвиток вольових рис — все це видно, як здається, неозброєним оком. «Почуття дорослості» у підлітка яскраво відображається у прагненні до самостійності, в бажанні добиватися, щоб дорослі рахувалися з його думкою. Звідси і потяг до відомої незалежності й самостійності, часом — уражене самолюбство і образа — гостра реакція на спробу дорослих зменшити привілеї підлітка.
Підлітковий вік — це вік, «коли часто змінюються інтереси; це роки критики і самокритики, коли підлітки особливо вимогливі і до людей, і до навчання, і до себе».
Саме зараз підліток поступово, з дня у день проходить, або, краще сказати, входить в світ дорослих. І в житті підлітка, і в ньому самому відбувається багато  змінюється як його об'єктивне положення в сім'ї і в школі, так і його самосвідомість.
Окрім цього, сам перехід з початкової школи в середню суттєво змінює його навчальну діяльність -змінюється і зміст, і форми навчання. Вивчення основ наук. до яких тісно приступають школярі, вимагає нові вимоги до мислення, до формування пізнавальних інтересів.
Підлітка приваблює героїзм в людях — сміливість, мужність, відвага, принциповість і твердість; він починає обдумувати слова, вчинки, особисті якості людей;
поступово в нього складаються свої ідеали.
І вдома життя підлітка змінюється. На нього вже не дивляться як на маленького: дозволяють одному далекі поїздки, довіряють відповідальні доручення. включають до рішень важливих сімейних проблем.
З накопиченням знань, з ростом життєвого досвіду вирішується і збагачується кругозір підлітка, розвиваються погляди і переконання, він мало-помалу включаються в систему суспільних відносин. Все це і веде до того, що у підлітка з'являється новий погляд на світ і на себе — це показник того, що дитина дорослішає. Нове бачення себе і оточуючих і є те. що робить підлітка вже не дитиною.
Є дві системи відносин — з ровесниками і дорослими — підліток починає не тільки усвідомлювати, але і по-різному проявлятись в них. Багатьом батькам, ймовірно, доводилося з цим стикатися.
Ось для прикладу така ситуація.
«Бачила вашого Юру на вулиці з хлопцями, — розповідає сусідка Юрчиковій мамі. — От розкерувався! Цей піди сюди. цей зроби те, і всі його слухають. Прямо генерал!» — «Мій Юра? — здивувалася мама. — Тихий, слухняний, в будинку його голос не почути. Та хіба він вміє керувати?»
Вдома Юрою керують усі: і мама, і бабуся, і старший брат. Юра слухається, підкоряється. Але й тихо вчиться керувати сам! На вулиці, з ровесниками він вже впроваджує на практиці те, що засвоїв дома.
— Як, на вашу думку, чому Юра так себе поводить?
[Обговорення ситуації батьками].
А ось інший випадок.
«Дівчинка розбещена вдома, звикла до того, що всі її бажання виконуються, керує матір'ю, грубіянить. «Аня деспот в сім'ї», — з сумом каже бабуся.
Але з подружками Аня веде себе інакше. В їх компанії керують інші дівчата, більш самостійні, більш дорослі, і Аня їм слухняно підкорюється.
— Як ви думаєте, чому себе так поводить Аня?
[Обговорення ситуації батьками].
Головна проблема дорослих — знайти для себе правильну позицію у відношенні з підлітками.
Спробуємо подивитися на це очима самого підлітка. Його думки ніби підслухав В.О. Сухомлинський: «Не опікайте мене, не ходіть за мною, не зв'язуйте мене пелюшками нагляду і недовіри, не нагадуйте і словом про мою колиску. Я самостійна людина. Я не хочу, щоб мене вели за руку. Переді мною висока гора. Це ціль мого життя. Я бачу, думаю про неї, хочу досягнути її, але зійти на цю вершину самостійно. Я вже піднімаюся, роблю перші кроки; і чим більше я бачу людей, тим більше пізнаю їх, тим більше люди бачать мене. Від величності і безмежності того, що мені відкривається, робиться страшно. Мені необхідна підтримка старшого товариша. Я досягну своєї вершини, якщо буду спиратися на плече сильної мудрої людини. Але мені соромно і страшно сказати про це. Мені хочеться, щоб всі вважали, що я самостійно, своїми силами доберуся до вершини». Ось що сказав би підліток, якщо б він вмів сказати про те, що його турбує, і, головне, — він захотів відверто про все сказати».
Ви можете відповісти: «Нехай піднімається, лише б не впав, нехай бореться, тільки обережно, обережно...» Ні. співставити несумісне — так не буває? Наші рішення тут часто бувають співвідносні з ризиком. Прийняття ризику, навіть страждання, готовність і вміння  терпіти — невід'ємні  якості  зрілого батьківського почуття.
Отже. головним завданням для вас. як для батьків, є те. що ви повинні враховувати культуру бажань підлітків, обмеження і дисципліну бажань — це і буде важлива умова правильного виховання.
Ми повинні добитися, щоб батько і мати, як вихователі, виступали в єдності — це означає навчити мудрості материнської і батьківської любові, гармонії доброти і суворості, ласки і вимогливості.

Заохочення Хочу, можна, не можна
Мета. З'ясувати причини, які спричиняють появі в дітей неуважності, байдужості, черствості, егоїзму.
Обладнання. Виставка літератури з даної теми. Висловлювання видатних людей на дану тему.
«Змарнована» дитина у більшості випадків результат не вродженої розумової або моральної тупості, а педагогічних помилок вихователів
П.Ф. Лесгафт
Дитяча натура дуже здатна до копіювання, і, будучи залишена сама собі вона в короткий час може придбати та-> кий розумовий і моральний напрям, що потім найсильніші найкращі настанови і вимоги честі та обов'язку не в силі вже будуть вигнати дурні навички, які вкоренилися
М.А. Добролюбов
Форма проведення. Круглий стіл.
Вчитель. Добро виховується добром, а зло — злом це одна з важливих закономірностей педагогіки, педагогіки щоденного життя, щоденних взаємовідносин між членами наших сімей Але іноді в житті зустрічаються факти, ситуації, які, на перший погляд, неможливо пояснити ніякими закономірностями
Для прикладу розглянемо таку ситуацію
У четвертому класі навчається 24 учні 3 них декілька хлопчиків і дівчаток дуже швидко і безпомилково розв'язували задачі Гордістю вчительки був Михайлик Н — талановитий хлопчик Йому не потрібно було навіть записувати умову задачі прослухавши, він швидко її розв'язував, усно виконуючи всі розрахунки Безумовно, Михаилик отримував тільки відмінні оцінки Похвалу, захоплення товаришів і вчительки за блискуче розв'язування задач — все це Михаилик сприймав як обов"язкове
Був у класі й інший учень — Миколка П. Він добре розв'язував задачі, але працював повільно Іноді отримував четвірки, але в більшості випадків вчителька ставила хлопчику трійки — дуже вже він повільно працював
Але одного разу трапилось несподіване Вчителька продиктувала умову складної задачі До дошки викликала Микол-ку Хлопчик, не поспішаючи, з глибоким розумінням пояснив умову задачі і розв'язав її, виконавши всі розрахунки усно Клас слухав, затамувавши подих Вперше за чотири роки навчання вчителька поставила Миколці п'ятірку
Раптом у класі почувся плач Учні були дуже здивовані схилившись на парту, плакав Михаилик Вчителька зрозуміла, що коїлося в цей час в дитячій душі — її розривала, мучила заздрість Хлопчик не міг змиритися з тим, що тепер не тільки він відмінник з математики
Питання для обговорення
1 Як ви вважаєте, звідки «заповзло» це страшне зло в дитяче серце?
2 Де ж ховається небезпека, від якої необхідно оберігати дитячу душу?
[Думки, виступи батьків)
Вчитель. Дійсно, якщо на плодоносній землі не культивується виноград, якщо земля не зрошена потом, то на ній виростає чортополох, хоча чортополох ніхто і не сіє Так і з людською ду-
шею в роки дитинства її необхідно оберігати від зла утвердженням добра Тому ви, шановні батьки, повинні дотримуватись одного принципу постійно оберігати чистоту душі дитини щоб на плодоносний грунт не потрапило жодне насіння зла
Звідки ж потрапляє зло в душу дитини? Від чого її потрібно берегти7
[Думки, виступи батьків)
Вчитель. Так, душу дитини потрібно берегти від душевної порожнечі, від такого стану, коли у людини немає нічого за душею, нічого святого Порожнеча душі — це найстрашніше зло Людина з порожньою душею позбавлена дорогоцінного щастя — творити добро і протиставляти сили своєї душі злу Шановні батьки' Берегти душу дитини — це значить піклуватися про те, щоб в душі її міцно утвердились ті святині, які були б для дитини такі ж дорогі, як власне життя, як честь і совість, щастя і ласка сімі Святинями, які потрібно стверджував в душі дитини, щоб берегти її чистоту, являються
—- віра в добро, віра в те, що людина — творець добра не тільки для себе особисто, а й для інших людей,
— віра у велику, чудодійну силу праці, в те, що працею людина створює свою власну красу,
— віра в самого себе, уміння бачити в собі добро і розум, здатність переживати почуття гордості за самого себе,
— здатність відчувати себе не маленькою пилиною в круговерті долі, а великою творчою силою
Запам'ятайте Щоб у дитячій душі не поселилося зло, дитина повинна стверджувати добро — своєю поведінкою, вчинками
Розглянемо таку ситуацію
Першокласниця Марійка прийшла із школи додому і побачила підлога в кімнаті чиста, аж блищить
— Як в нашому класі після уроків, — сказала Марійка
— Як це, після уроків? — здивувалася мама — А під час уроків?
— Ми прибираємо після уроків Адже комісія приходить після занять і ставить оцінку за чистоту Навіщо витирати підлогу під час занять?                             
— Мудрі у вас порядки, — уміхнулась мама          Але раптом хтось постукав Мама відчинила двері У хату
увійшла сусідка — стара бабуся Христина Бабусі дев"яносто
дев"ять років У неї сім синів, три дочки, сорок внуків, сто три
правнуки
Мама низько вклонилась бабусі, взяла н під руку і повела за стіл Злякалась Марійка на вулиці дощ, взуття у бабусі брудне Довго сиділа за столом бабуся Христина Мама пригощала
її чаєм
Коли бабуся пішла додому, Марійка сказала
— А ми в клас у таких брудних черевиках не пустили б Підлога ж повинна бути чиста
— Підлога буде чистою, доню А душа9 — тихо сказала мама
[Обговорення ситуаці'1 з батьками]
Вчитель. Слід відзначити, що душу дитини потрібно берегти також від безсердечного, бездушного ставлення до людини, від тої тупості, з якої виростає ядовитий плід егоїзму «мені все дозволено, роблю те, що мені подобається, тільки б мені було добре, а до інших мені немає діла»

Ви, як батьки, вже в молодшому шкільному віці дитини повинні закріпити в її свідомості думку про те, що кожна людина — і найменша дитина, і людина зрілого віку, і дідусь на схилі років — мають право на щастя... Але найбільше зло, яке може влаштуватися у дитячій душі — егоїзм.
Як же вберегти дитячу душу від егоїзму?
[Думки, виступи батьків].
Вчитель. Основні ліки від егоїзму — навчити дитину керувати своїми бажаннями. Виховна робота в цьому напрямку повинна початися в сімі з того часу, як тільки дитина зрозуміє, що вона живе серед людей і що у кожної людини є свої бажання, які вона прагне вдовольнити. Тому, дорогі батьки, ви повинні засвоїти одну істину: щоб діти поважали людей, необхідна перш за все повага людських бажань, інтересів, прагнень.
Ось життєва ситуація. Біля школи ростуть квіти. Десятки раз кожен з дітей проходив біля цих квітів. Хочеться зірвати, щоб помилуватися ними і отримати насолоду. Але що було б, якби кожен робив так, як йому хочеться? Тому варто за-пам"ятати, що бажання дитини — це швидкий птах , літаючи в блакитному небі. обов'язково зустрінеться з іншим: «не можна)). І в більшості випадків буває так, що птах, якого дитина випускає, повинен повернутися назад, у гніздо.
Орієнтуватися в цій складній системі — хочу, не можна, можна, потрібно •— це уміння вимагати від дитини великої сердечної чутливості до духовного світу інших людей, до гармонії узгодженого життя. А дитина повинна бути сама в певній мірі творцем цієї гармонії — ось так потрібно вводити дитину у світ пізнання розумом і серцем.
У тісному зв'язку з попередженням егоїзму знаходиться охорона чистоти дитячої душі від зла, ім'я якому — байдужість. Це одна з граней егоїзму. Виростає паросток байдужості з того маленького зернятка, в зародку якого лежить повчання матері-батька: «Думай і піклуйся про себе, а до інших тобі діла немає».
Байдужість — це ягідки, які визрівають на квітах егоїзму. У байдужої людини в душі немає ніяких ідеалів. Вона може стати зрадником, сьогодні вона буде топтати в болото те, перед чим вчора схиляла голову. Байдужість — рідна сестра безсердечності, бездушності. Тому слід пригадати таку бувальщину. Вузькою стежкою йшли два подорожніх. З однієї сторони с'Я^и було синє море, з іншої— стояли сиві гори. . Ішли подорожні довго. Вони шукали Красу. Один з них був Людиною з Гарячим Серцем, а інший — Людиною з Холодним Серцем.
Людина з Гарячим Серцем поглянула на море і очі її стали лагідними. Вона сказала:
— Яке воно сильне, могутнє і вічне — море. А Людина з Холодним Серцем сказала:
— Так багато води.
Підійшли подорожні до сірого каменю. У Людини з Гарячим Серцем радісно стало на серці.
— Дивись, яка прекрасна квітка. Так це ж і є та Краса, яку ми шукаємо!               
— Де ти бачиш квітку? — здивувалась Людина з Холодним Серцем. — Це ж сірий камінь. Ось і тріщина в ньому, ось і пилюкою вкритий він, камінь...
— Так, камінь, але там, всередині, квітка троянди, — запротестувала Людина з Гарячим Серцем. — Потрібно тільки добратися, звільнити її з кам'яного полону.
Людина з Гарячим Серцем багато днів різала сірий камінь. А Людина з Холодним Серцем сиділа на березі і з сумом дивилась на море.
Нарешті із середини каменю з'явилась квітка дивовижної краси. Здавалось, цілий світ раптом притих, вдивляючись у Красу, яку звільнила людина з кам'яного полону.
Навіть гори піднялися вище. Навіть хвилі морські притихли, і безмежне море стало як дзеркало.
Тільки Людина з Холодним Серцем була байдужа. Вона торкнулась пальцем чудової квітки, спробувала нігтем і сказала:
— Так, міцний камінчик...
Отже, дорогі батьки, ви повинні добитися одного: щоб дитина бачила світ не тільки очима, а й серцем.
Поведінка дитини повинна оцінюватися також вами, шановні батьки. Завдяки вашій оцінці діти краще усвідомлюють правила поведінки та 'їх виконання. Позитивна оцінка викликає задоволення, що сприяє закріпленню навичок і вмінь дисциплінованості. Діти добре усвідомлюють результати своїх вчинків.
Оцінка дорослих допомагає дитині правильно усвідомити свою поведінку. Адже діти перших класів завжди шукають підтримку своїх дій у дорослих, прагнуть одержувати позитивні оцінки від близьких їм людей, думку яких вони особливо цінують. Одержати похвалу від батьків за свої вчинки стає потребою дитини, яку вона завжди намагається задовольнити.
Позитивна й негативна оцінки дій дитини уже в перші роки життя допомагають їй правильно орієнтуватися в тому, що погано і чого не слід робити. Позитивна оцінка закріплює хорошу поведінку, робить її звичною, такої поведінки дитина починає прагнути. Ось чому значення заохочення набагато більше порівняно з покараннями. Ви часто оцінюєте тільки погану поведінку дітей, а добру ніяк не відзначаєте. А тим часом діти молодшого шкільного віку нерідко добре поводять себе тільки заради того, щоб їх похвалили.
Заохочення позитивних вчинків дитини особливо потрібне в тих випадках, коли помітні її зусилля краще поводитися, хоч може це й не зовсім їй вдається.
Проте при вихованні в дітей моральної поведінки нерідко доводиться застосовувати покарання. Наша система виховання допускає такі міри покарання: зауваження, обурення, висловлення незадоволення, позбавлення дитини цікавого для неї, фізичного покарання дітей, яке не тільки не сприяє формуванню моральної поведінки, а навпаки, виховує в дітей небажані риси: брехливість, боязкість, озлобленість тощо.
А потрібно, щоб покарання супроводжувалося почуттям сорому, вини, тоді воно дає виховний ефект. Покаранням, як і заохоченням, слід користуватися вдумливо, залежно від вчинку дитини та умов, за яких стався прикрий випадок.
[Обговорення батьками застосування заохочень і покарань для дітей молодшого шкільного віку).
Вчитель. А закінчити наше засідання за круглим столом хотілося б словами В.0. Сухомлинського. Він писав:
«Не йдіть легким шляхом. Йдіть найважчим! Переборення труднощів возвеличує людину. Знання людей — це особлива людська мудрість, до її досягнення немає уроків у розкладі. Мудрість ця досягається тільки тим, якщо батьки зуміли вди-тячій душі поєднати «потрібно» і «важко».

Форми профілактичної роботи  (з питань наркомани, СНІДу та інших шкідливих проявів]
1 Курс «Про тебе»
2 Уроки валеологп та охорони життя і здоров'я (окремі теми)
3 Факультативні заняття з даних питань
4 Лекторій, лекторська група
5 Бесіди [колективні, індивідуальні)
6 Агітаційні бригади
7 Клуби за інтересами (КВК, «Що? Де? Коли?» і т п)
8 Виховні заходи (конкурси, ігри, лінійки, дні корисних порад)
9 Дні (тижні) профілактики шкідливих звичок
10 Психологічні тренінги                    .
11 Організація роботи оперативних груп
12 Служба довіри
13 Анкетування (тестування)
14 Вивчення учнівських інтересів зайнятості в позаурочний час через опитування і контроль діючих гуртків секцій клубів
15 Зустрічі з медичними працівниками, представниками правоохоронних органів
16 Зустрічі за бажанням та згодою з тими, хто позбувся шкідливих звичок
17 Регулярний випуск номерів настінної інформації (газети, блискавки)
18 Направлення «Листків тривоги» батькам
19 Профілактичні консультації
20 Перегляд документальних фільмів, фотоматеріалів
21 Тематичні години інформації
22 Тематичні виховні години
23 Обговорення матеріалів преси, книг
24 Співпраця з громадкістю (будинкоуправління, пункти охорони порядку, Міська Рада)
25 Облік схильних до правопорушень, вживання наркотиків
26 Письмові твори
27 Суд над шкідливими звичками
28 Диспут, дискусія, обмін думками
29 Усний журнал
30 Рольова гра (за темою)
31 Свято здоров'я
32 Круглий стіл (діалог з проблем)
Пропаганда наукових знань, фактів з проблем наркоманії, враховуючи серйозність і відповідальність цієї теми, повинна проводитися обдумано і цілеспрямовано, з врахуванням аудиторії Наприклад, серед учительського складу шкіл, училищ, батьків неповнолітніх, учнівської молоді
Проводячи профілактичну роботу, слід пам'ятати, що не-кваліфікована, необережна інформація може підняти нездорову цікавість і стати умовою виникнення бажання спробувати дію наркотиків Можна спровокувати до реакції на «заборонений плід» До того ж трапляється, що надмірна старанність педагога в поясненні суті наркотизації людського організму переростає в докладний інструктаж щодо використання наркотичного зілля Тому увагу перш за все потрібно звертати не на те щоб якомога ширше охопити знанням про наркоманію вихованців, а на визначення того, як
і з ким треба говорити про цю хворобу
Аудиторію, на яку передбачається спрямувати профілактичну роботу, доречно підбирати за такими класифікуючими ознаками
— учні, схильні до агресивності, порушень правил поведінки
—учні які проживають в умовах, пов'язаних з «факторами ризику» (з неблагополучних сімей і т д),
— учні, які палять і вживають алкогольні напої,
— учні у яких спостерігаються явні ознаки наркоманії
— учні, які вже перебувають на обліку у наркологічній службі чи кримінальній міліції у справах неповнолітніх,
— батьки,                                                ^
— педколектив,
— засоби масової інформації
Звичайно, перш ніж розпочати профілактичну роботу, вихователь має бути дуже добре обізнаним з багатогранністю проблеми наркоманії і СНІДу, а також знати психофізичні особливості тієї групи підлітків, з якою планується робота у будь-якій формі

 Тематика занять   з учнівською молоддю (для класних керівників, вихователів]
1 Шкідливі звички та їх прояви
2 Статистика щодо наркогенної ситуації, її завдання і роль у профілактичній роботі
3 Наркоманія від хвилинного задоволення до трагедії життя
4 «Звичка, противна для ока, небезпечна для носа, шкідлива для мозку, небезпечна для легенів » — про вплив тютюнових виробів на організм молодої людини і їх прямий зв'язок з наркотичними засобами
5 Самовираження своєї самостійності — одна з причин поширення шкідливих звичок серед підлітків»                   
6 Що треба знати дівчатам про наркотичні засоби та паління
7 Нікотин — своєрідний наркотик, який дає людині короткочасний допінг і перетворює її на раба звички
8 Як світ бореться за здоров'я людей (закони, прийняті в багатьох країнах з питань паління та наркомани, штрафи, податки від продажу, відповідальність)
9 Думки, слова і вчинки прагніть до вміння володіти собою
10 Механізм дії алкоголю і його наслідки
11 Як і нікотин, алкоголь — наркотик, до якого швидко звикають і не задовільняються малими дозами
12 Стан ейфорії вживання наркотику — обман удар по нервовій системі людини, отрута для всього організму
13 Від здоров'я залежить все настрій, успіх, кар'єра, сімейне благополуччя                  '
14 Вплив шкідливих звичок на працевлаштування

Тематика занять з батьками      (в межах програми
батьківського всеобучу]
1 Благополучні і неблагополучні сім'ї за і проти своїх дітей
2 Закони України про відповідальність батьків за виховання дітей
3 Адміністративна і кримінальна відповідальність за незаконний посів, вирощування та збут маку.
4.Наркоманія — тяжке захворювання. Причини виникнення, процес лікування, наслідки.
5. Медицина і народна фармакологія. Препарати для лікування і сировина для наркоманів.
6. Форми соціального контролю за дотриманням правових і моральних норм поведінки неповнолітніх.
7. Вплив наркоманії на подальшу долю підлітка: навчання, працевлаштування, створення сім''!'.
8. Загальнобіологічна дія наркотиків на організм людини, його органи і системи.
9. Генетична дія наркотиків — вплив на спадковість організму, потомство.
10. Медична дія наркотиків — шкідливі наслідки для здоров'я людини, тривалості її життя.
1. Соціологічна дія наркотиків — негативний вплив на виробничу діяльність, зростання травматизму, злочинності.
12. Чи треба родині все знати про коло друзів своєї дитини.

ПАМ'ЯТКА ДЛЯ БАТЬКІВ  Учбовий заклад  радить дотримуватись таких
правил:

1. Встановити і дотримуватися чіткого режиму дня, визначити обов'язки кожному члену сім'ї, спільно з дітьми планувати життя родини.
2. Постійно тримати в полі зору шкільне життя дитини, цікавитись Гі успіхами і проблемами, труднощами і інтересами.
3. Знати коло товаришів своєї дитини, зони її неформального спілкування.
4. Виховувати у дітей відповідальне ставлення до свого здоров'я, прищеплювати розуміння свого обов'язку допомагати батькам, в майбутньому утримувати свою сім'ю.
5. Обговорювати [без повчань, залякування, докучливості) проблеми життя наркоманів, алкоголіків, токсикоманів.
6. Обмежувати доступ дітей до інформації, що популяризує шкідливі звички (окремі кінофільми, відеофільми, публікації).
7. Навчити дітей протистояти агітації прихильників нездорового способу життя, розвивати вміння відстоювати свою позицію.
8. Підтримувати постійний зв'язок зі школою, допомагати їй у пропаганді здорового способу життя. ^^^ 9. Знати і вміти пояснити основні прикмети чи зовнішні ознаки д|1кивання дітьми наркотиків і т.п. (зміни фізичного стану, поведінки, активності).
10. Бути готовим до консультації з педагогами, психологами, медиками, до відвертої розмови з дитиною, до прийняття певних рішень, відгукуватися на інформування про відхилення поведінки дитини.

Наркоманія  інформаційний мінімум для учнів

За останні роки наркоманія стала гострою проблемою для більшості країн світу. Що ж таке наркоманія? «Narke» на древньогрецькій мові означає «ступор» — нерухомість, безпам'ятство (запаморочення свідомості).
Наркоманія -- це хворобливе захоплення деякими речовинами, ліками, які паралізують центральну нервову систему. Найбільш поширеними з них є: опій, гашиш (смолиста речовина, яку отримують із листя індійської коноплі, відома як маріхуана, анаша, харас, ху-сус), снодійні засоби, стимулятори центральної нервової системи, героїн та інші.
Героїн дуже активний наркотик. Одна мільйонна частина граму його на 1 кг ваги людини викликає галюцінації, коли його вживати, виникають стійкі гострі і затяжні психози, прослідковуються розлади свідомості, постійні приступи страху і т. д.
Чим шкідлива наркоманія? Чим вона страшна? По-перше, якщо хворий не буде лікуватися, не змінить свого способу життя, то його організм швидко почне руйнуватися. Під дією наркотиків згорають нервові клітини, різко знижуються захисні реакції' організму, людина швидко піддається захворюванням. Медицині відомі випадки, коли людина «згорає» за рік. Наркотики викликають передракові процеси в легенях, атрофію мозку, руйнування крові. Пристрасть до наркотиків — це моральне і фізичне самознищення.
По-друге, наркомани не є повноцінними членами суспільства. Загальна деградація особистості починається в 15—20 разів швидше, ніж від алкоголю. Наркоман стає черствим, егоїстичним, дріб'язковим, дратівливим, йому байдужа доля близьких людей. Особливо згубно діють наркотики на підлітків і жіночий організм.
По-третє, наркомани — потенційні злочинці. Будь-яким шляхом наркоман намагається отримати свою дозу наркотику. Час, енергія йдуть на те, щоб дістати сам препарат або гроші на його придбання. Для досягнення цієї мети вони йдуть на все: брехню, насильство, крадіжки і навіть на вбивство.
В свою чергу і самі наркотики збуджують агресивність. Інколи, не маючи сили переносити «наркотичний голод», наркомани намагаються покінчити із собою.
Чому підлітки бажають на собі випробувати дію наркотиків?
ЦІКАВІСТЬ. Статистика свідчить, що 60 відсотків молоді пристосувались до наркотиків через надмірне зацікавлення.
СЛАБКА СИЛА ВОЛІ, невміння «встояти» в житті, страх «відколотися» від компанії.
БЕЗДІЯЛЬНІСТЬ, відсутність повноцінного і змістовного життя, емоційна бідність породжує бажання «піддобрити» себе цигаркою, повеселитися за допомогою алкоголю, підбадьоритися наркотиками, а весь цей пошук гострих почуттів може закінчитися плачев-но, повернутися непоправною бідою.
Типова помилка в тому, що начебто наркоман може взяти себе в руки і припинити прийом наркотиків в будь-яку хвилину. Формула «Я попробую і кину» — найпоширеніша пастка.
Ні під яким видом, ні під якою пропозицією, ні через цікавість, сміливість чи з почуття товаристськості — не вживайте наркотики! Пам'ятайте, що це не солодке заняття, не приємне проведення часу, а хвороба, яка майже не виліковується: страшна, виснажлива, руйнуюча!

Тест
1. Наркоманія це:
а)хвороба;
б) тимчасове захоплення;
в) наркоз під час операції.
2. Що в організмі людини найбільш вразливе до наркотичних засобів:
а) шкіра;
б) кров;
в) центральна нервова система.
3. Який спосіб приймання наркотику найшвидше досягає цілі (стану ейфорії):
а) через рот;
б) ін'єкція;
в) вдихання (нюхання).
4. Найбільш дійовий захід щодо наркоманів:
а) виявлення і встановлення на облік;
б) лікування в ізоляції;
в) індивідуальна бесіда.
5. Хто надає наркоманам найбільш професійну допомогу?
а) наркологічна служба;
б) навчальний заклад;
в) коло друзів, сім'я.
6. У наш час спостерігається:
а) тенденція до поширення наркоманії;
б) зменшення випадків наркоманії;
в) неконтрольована ситуація.
7. Якого віку найчастіше люди стають наркоманами?	Які властивості наркомани?
а) похилого віку;	За сприятливих умов наркоманія швидко поширюється серед
б) підлітки і молодь: населення. Стає заразною і розповсюджується на зразок епідемії.
в) середнього віку. Хворий, як правило, намагається втягнути до вживання наркотиків
8. «Неписаний закон» наркоманів:	ще когось. Такі властивості цієї хвороби, і ми повинні усвідомлювати
а) протиставити себе суспільству;	ти небезпечність перебування хоча б одного наркомана в колективі
б) тримати в суворому секреті свій потяг:	учнів чи дорослих.
в) зробити наркоманами мінімум 3-х осіб.	Дослідженням встановлено, що наркоманія частіше розви-
9. Що таке «сабстинентний синдром»?	вається у неврівноважених, психопатичних осіб, підлітків. Май-
а) стан фізичного і психічного комфорту:	бутнім наркоманам властиві дефекти виховання.
б) хворобливий стан організму, який супроводжується	
Які способи вживання наркотиків?
сильними болями через відсутність наркотику:	Найчастіше зустрічається наркоманія морфійного типу.
в) зупинка дії наркотику.	Шляхи введення наркотику в організм можуть бути різні: від
10. Частіше схильні вживати наркотик люди:	вживання через рот — до внутрішньовенного введення. Найбіль-
а) схильні до агресивної поведінки;	ший ефект виражений при внутрішньовенному введені. Коляться у
б) з меланхолічним складом темпераменту;	всі вени, початкуючі наркомани — у видимі, поверхневі в місцях
в) з яскраво вираженими рисами талановитості, особли-	ліктьових згинів. Вони пізніше западаються і іх легко помітити. Щоб
вих здібностей,	приховати хворобу, наркомани з часом починають колотися в
11. Як правило, наркоманія тягне за собою:	менш помітні місця.
а) розширення кола друзів;	
До чого призводить вживання наркотиків?
б) протизаконні дії, пов'язані з кримінальною від-	Наркомани -- молоді люди, середній вік яких ЗО років. Багато з
повідальністю за купівлю, збут або переховування нарко-	них не досягнувши повноліття, хворіють недугами, характерним
тиків:	для людей похилого віку — серцевою і легеневою недостатністю, й
в) розірвання зв'язків з рідними та близькими,	них зношене серце, ламкі судини. В 16—20-літніх — вже набряклі,
12. На чому фіксуються інтереси наркомана?	сірі обличчя, випалі зуби та волосся.
а) на громадській активності;
б) на особистому житті;	
в) на проблемі пошуку наркотичного засобу або грошей на	Анкета
його придбання	

13. Хто вирішує питання про госпіталізацію наркомана-підлітка
.2. Чи не охоплює Вас жах від думки, що Ви можете стати наркопідлітка
а) лікар-нарколог;	маном.алкоголіком?.....................................................................^
б) навчальний заклад;в) правоохоронні органи.	
14. Основне завдання профілактики 
наркоманії
а) проводити багаторазові бесіди з наркоманами;
б) попередити виникнення потягу до наркотику, викрити	негативні наслідки для життя;	
в) зібрати якомога більше матеріалів про соціальне лихо.	 Ключі до тесту	
1 а: 2в: 36; 46; 5а; ба; 76: 8в: 96:10а: 11 б: 12в: 13а: 146.	6 
Пам’ятка

Що таке наркоманія?
		
В буквальному перекладі, це потяг до речовин, які дають забуття, це важка хвороба, це покалічені долі 
Відомий французький поет Бодлер назвав наркотики одним із	
найстрашніших і найбільш вірних середників, який має в своєму	 арсеналі дух тьми, щоб вербувати і перетворювати на своїх рабів	.достойний співчуття рід людський.	
В чому містяться наркотичні речовини?	.
Наркотичні речовини містяться у маці. коноплях. Виробляються	
вони синтетично
.	Яка класифікація наркоманиї?	
1. Розрізняють наркоманію за різними видами коноплі (курять,	жують, готують напої з анаші, маріхуани, гашишу).	
2. Наркоманія морфійного типу: найчастіше — це препарат із маку (морфій, героїн), а також саморобна витяжка макової соломки.	
3. Наркоманія снотворними засобами (фенобарбітал, моксирон).	
Які ж причини призводять до вживання наркотиків?	
1.	Відносна доступність наркотику.	
2.	 Незнання наслідків, до яких призводить вживання наркотиків.	
3 Нездорова цікавість до наркотиків.	
4. Наша молодь не витримала випробовування розкаю.
Перевір свої знання про СНІД
1. Що таке СНІД? Що ви знаєте про цю хворобу (висловіть свою думку).
2. Чи спричинює ВІЛ СНІД?
3. Чи уражає ВІЛ імунну систему організму?
4. Чи відрізняються за зовнішнім виглядом ВІЛ-інфікований та хворий на СНІД від здорової людини?
5. Чи передається СНІД через поцілунок?
6. Чи передається СНІД через нестерильний медичний інструментарій?
7. Чи допоможе використання презерватива під час статевих контактів уберегтися від СНІДу?
8. Чи можна виявити вірус відразу після інфікування?
9. Чи проводить держава політику на:
а) виявлення;
б) ізолювання хворих та інфікованих від суспільства?
10. Чи має медицина ліки від СНІДу, вакцину, що перешкоджала б інфікуванню?
11. Чи можна вберегтися від СНІДу?
Відповіді:
1 — власна думка знань; 2 — так; 3 — так; 4— ні; 5 — ні; 6 — так; 7 — так; 8 — ні; 9 а — так; 9 б — ні; 10 — ні; 11 — ні.
Дещо з біографії СНІДу
В генеалогії страшної хвороби віку багато загадкового. Науковці і досі не дійшли згоди про походження лиховісного ВІЛ (вірус імунодефіциту людини). Висуваються різні гіпотези, зокрема і фантастичні, мовляв, вірус занесли на Землю інопланетяни. Є й більш обґрунтовані версії.
Почнемо з того, що існує два види вірусу. Вони ідентичні за структурою, але різняться за генетичним апаратом. Найбільшого поширення дістав ВІЛ-1, тоді, як ВІЛ-2, за свідченням відомого французького вірусолога й імунолога Люка Монтаньє, виявили чотири роки тому в африканців, що лікувалися від СНІДу у Франції і Португалії. За своїми ознаками він наближається до вірусів, виявлених на території Гвінеї, Гвінеї-Бісау, Сенегалу та інших країн континенту, але попри це вчений не вважає, що вірус походить з Африки — на його думку для цього бракує вагомих аргументів. До того ж, якби це було так, розмірковує вчений, то спершу вірус перекинувся б до найближчої за географією Європи, але не до США, як це сталося насправді.
Югославський лікар і історик медицини Мірко Грмек вважає, що привід до епідемії СНІДу — це порушення рівноваги між поширеними хворобами і тяжкими інфекційними захворюваннями, яких майже повністю позбулися завдяки успіхам медицини. За Грмеком, епідеміям нових, незнаних досі хвороб, передують їх поодинокі прояви впродовж десятиліть, навіть століть. Вся біда в тому, що медики просто не встигли своєчасно звернути на них увагу, вивчити і осмислити через ту ж таки їх обрідність в медичній практиці. До того ж, новий вірус здатен досить довго нічим себе не виявляти в організмі людини, очікуючи більш сприятливіших для себе умов.
А ось іще одна версія, теж не позбавлена наукового сенсу. Професор радіології з Пітсбургського університету Е. Шернглас та його колеги з Бременського університету, дослідження яких висвітлювалися у британській науковій пресі, вважають, що однією з головних причин появи вірусу СНІД у США та Африці є викиди в атмосферу радіоактивних елементів під час випробувань ядерної зброї в атмосфері. Сталося мутаційне перетворення одного з рідкісних у природі вірусів під дією радіоактивного випромінювання стронцію-90, котрий у величезних кількостях викидався в атмосферу у 50—60-ті роки. Вчені також спромоглися встановити, що переважна кількість стронцію-90 випала на території Північної Америки і Центральної Африки. Як відомо, населення саме цих районів земної кулі найбільше постраждало від смертоносного вірусу. Цей елемент нагромаджується в організмі людини пере
важно у червоному мозку й уражує його клітини, котрі відіграю роль у діяльності імунної системи.
Цей вірус дуже дрібний, набагато менший за бактерії, проте н ймовірно підступний. Розмножується, тільки потрапивши в клітки білих кров'яних тілець людини, — основних вартових її імунної системи. Вірус руйнує їх із середини. Наслідки цього жахливі: люди стає беззахисною перед будь-якою інфекцією.
Вірус-убивця розповзається планетою з невловимою шви, кістю. Епідемія страшна не тільки смертями, а й тим, що призводить до тяжкої соціальної та економічної деградації суспільства.
 Зупинити чуму XX століття
 Не проста це справа і все-таки... Вчені Колумбійського пресвітеріанського медичного центру в Нью-Йорку знайшли епос відтворювати ген так званої молекули С04, завдяки якій вірус потрапляє в клітини білокрівців. Отже, з'явилася можливість відтворити й саму цю молекулу, щоб докладніше вивчати її структуру.
Як відомо, вірус атакує клітину білокрівця тільки в одній точці точці кріплення молекули С04 біоклітини. З'явилася ідея створив синтетичний імітатор — свого роду мішень для вірусу. Згодом експериментами підтвердилося, що мішень діє успішно, примушуючи. В розпорошувати свої сили вхолосту, а справжні точки білокрівців лишалися неушкодженими. Каліфорнійська компанія готовила препарат, що діє на цьому принципі Він поки що експері ментальний. Крім нього є вже промисловий зразок нових ліків про СНІДу -— С04 — його апробація триває у кількох клініках США.
Але на цьому пошуки вірусу-вбивці не припинилися: фірма працює над створенням нового покоління цього препарату-гібрида С04 з антитілом людини, котрий допомагатиме імунній системі геть знищує уражені вірусом клітини. Правда, в організмі хворого утворюють антитіла проти ВІЛ і природним шляхом, але вони не здатні впоратися самостійно з таким завданням. Переваги нового засобу у тому, що в затримується в організмі довше й обіцяє більший ефект. Але основним лікарським препаратом проти СНІДу все ще залишається азидотимідин. І хоча він дає значні побічні ефекти, проте перешкоджує утворенню лиховісного вірусу. На жаль. ефективність препарату знижується вже через півроку. Винайдено ще один, похідний від азидотимідину і менш токсичний препарат.
Немало в американських учених інших ідей і розробок. Вони не втрачають надії, деякі навіть певні, що медикаменти, спроможні перемогти ВІЛ. неодмінно з'являться у найближчі 5—7 років. Що ж до вакцини для масового застосування, то за їхніми прогнозами вона з'явиться вже в наступному столітті. А поки що всі зусилля науковців і громадськості треба спрямувати на профілактику СНІДу –  такі перспективи на найближче майбутнє.